справа № 278/5864/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2026 року       м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Віктора Мокрецького, за участю секретаря Анастасії Юзюк, розглянув цивільну справу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 

В С Т А Н О В И В :

І. СУТЬ СПРАВИ
Товариство з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» (далі – ТзОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР») звернулося із позовом до ОСОБА_1 та просило стягнути із останньої заборгованість в загальній сумі 48 450 грн.
У обґрунтування заявленого ТзОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» повідомило, що між ним та ОСОБА_1 укладений кредитний договір на підставі якого відповідач отримав кредитні кошти та зобов`язався повернути їх у строки, обумовлені цим договором, однак у подальшому самоусунувся від виконання взятих на себе зобов`язань й через це позивач вимушений звернутися за захистом своїх прав до суду.

ІІ. ПРОЦЕДУРА ТА КОРОТКІ ПОЗИЦІЇ СТОРІН
Ухвалою суду від 01 грудня 2025 року в цій справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Відповідач, скориставшись своїм процесуальним правом, подав до суду відзив на позовну заяву в якому позовні вимоги визнав частково. У обґрунтування своєї позиції ОСОБА_1 вказав, що нарахування відповідачем комісії за надання кредиту суперечить вимогам законодавства України. Окрім цього, відповідач зазначив, що обраховані позивачем проценти за користування кредитними коштами не відповідають принципам розумності й добросовісності, а тому з огляду на своє скрутне матеріальне становище ОСОБА_1 просив суд зменшити такі проценти та обліковувати їх на рівні облікової ставки НБУ за відповідний період в якому такі проценти нараховувалися. Також відповідач звернув увагу суду й на те, що стягнення неустойки суперечить положенням ЦК України. 
ТзОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» правом на подання відповіді на відзив не скористалося.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ
25 травня 2025 року між ТзОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 25.05.2025-100000430 (далі – Договір) за умовами якого останній отримав кредит в розмірі 15 000 грн (п. 2 Договору) строком на 153 дні (п. 3 Договору) зі сплатою процентів за користування кредитними коштами на рівні 1% за один день користування кредитом (п. 6) та сплатою комісії за надання кредиту в сумі 3 000 грн (п. 7 Договору) (а.с. 21-27).
Відповідно до наведеного у позовній заяві ТзОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» розрахунку заборгованості останнім за ОСОБА_1 обліковується борг в сумі 48 450 грн який склаадється з заборгованості за тілом кредиту в сумі 15 000 грн, заборгованості за процентами в сумі 22 950 грн, заборгованості за комісією в сумі 3 000 грн та заборгованості по неустойці в сумі 7 500 грн (а.с. 2 зворот).

IV. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ
За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного 1законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Приписи ч. 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умовами, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно із частиною першою та другою ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до частини першої ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмові формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). 

V. МОТИВИ ТА ОЦІНКА СУДУ
Проаналізувавши фактичні обставини справи у сукупності із нормами законодавства, якими врегульовані зазначені правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову із огляду на наступне.
Так, позивач з метою захисту своїх порушених прав, що знайшли своє відображення у порушенні відповідачем умов кредитного договору та взятих на себе зобов`язань, звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості, як одним із способів та видів такого захисту. Також, суд встановив, що тривале порушення боргових зобов`язань у причинно-наслідковому зв`язку потягнуло за собою появу вищевказаної заборгованості.
Стосовно доводів відповідача з приводу несправедливості розміру нарахованих позивачем процентів за користування кредитними коштами суд звертає увагу ОСОБА_1 на таке.
Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1%.
Тобто процентна ставка на рівні не більшому за 1% на день визначена законодавцем як така, що відповідає принципам розумності й справедливості.
Відтак, оскільки у цьому випадку сторонами у кредитному договорі процентна ставка визначена саме на рівні 1% на день, то суд відхиляє доводи ОСОБА_1 щодо несправедливості умов кредитного договору в цій частині.
Більше того, суд звертає увагу відповідача на тому, що застосування облікової ставки НБУ при обрахунку процентів за користування кредитними коштами в порядку ч. 1 ст. 1048 ЦК України допускається виключно у випадку коли розмір процентів за користування кредитними коштами не визначений умовами кредитного договору. Натомість у цьому випадку сторони у п. 6 Договору встановили розмір процентної ставки і такий договір не визнаний у встановленому законодавством порядку недійсним, а тому в силу приписів ст. 204 ЦК України такий договір уважається правомірним.
З приводу правильності обрахунку позивачем процентів за користування кредитними коштами суд звертає увагу на таке.
Так, відповідно до умов Договору ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 15 000 грн (п. 2 Договору) строком на 153 дні (п. 3 Договору) зі сплатою процентів за користування кредитними коштами на рівні 1% за один день користування кредитом (п. 6 Договору).
Таким чином, розмір процентів, які слід сплатити відповідачеві за користування кредитом складає 22 950 грн (з розрахунку 15 000 грн х 1% х 153 днів) та правильно облікований позивачем.
Відтак, позовні вимоги ТзОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» в цій частині підлягають до задоволення.
Водночас, щодо вимог позивача стосовно стягнення заборгованості за комісією суд звертає увагу на таке.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту,у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Відтак, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає можливість встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
Водночас, Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.
Окрім цього, Верховним Судом в постанові від 07 червня 2023 року по справі № 686/14530/15 виснувано, що оскільки сплата позичальником винагороди за надання фінансового інструменту та винагороди за проведення додаткового моніторингу є платою за послуги, що супроводжують кредит в даному випадку, тому пункти договору, які передбачають сплату такої винагороди є нікчемними, у зв`язку з чим підстави для нарахування банком комісії на підставі нікчемних умов договору є безпідставними і вказані кошти не підлягають сплаті позичальником.
Відтак, ураховуючи норми законодавства, якими врегульоване питання комісії при наданні кредиту, а також зважаючи на усталену судову практику з цього приводу, суд уважає за необхідне відмовити позивачу в задоволенні вимог в частині стягнення із відповідача комісії, оскільки це прямо суперечитиме законодавству України, бо суть зобов`язання за кредитним договором полягає в обов`язку позикодавця надати гроші (кредит) позичальникові та в обов`язку позичальника їх повернути і сплатити за користування ними проценти. Підписання договору не означає безспірності його умов, якщо вони суперечать законодавчим обмеженням.
Стосовно питання стягнення з відповідача на користь позивача пені за неналежне виконання грошового зобов`язання суд звертає увагу на таке.
За правилами п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введений воєнний стан, який триває й досі.
За таких обставин, оскільки пеня нарахована ОСОБА_1 позивачем після впровадження в Україні воєнного стану, то в силу приписів п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, суд відмовляє позивачеві у стягненні із відповідача заборгованості по сплаті пені.
Ураховуючи усе викладене вище суд задовольняє цей позов частково.

VІ. ЩОДО СУДОВИХ ВИТРАТ
У відповідності до приписів ст. 141 ЦПК України із відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених вимог слід стягнути судові витрати за розгляд цієї справи, які складаються із витрат по сплаті судового збору в сумі 1 897,22 грн.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 263-265 ЦПК України, суд, 

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , код платника податків НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (вул. Саксаганського, 133-А, м. Київ, код ЄДРПОУ 37356833) заборгованість за кредитним договором № 25.05.2025-100000430 від 25 травня 2025 року в загальній сумі 37 950 (тридцять сім тисяч дев`ятсот п`ятдесят) гривень.
У решті вимог – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» судовий збір в сумі 1 897 (одна тисяча вісімсот дев`яносто сім) гривень 22 копійки.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складений 21 квітня 2026 року.

Суддя          Віктор Мокрецький