Номер провадження 2/754/3111/26
Справа №754/4196/25
РІШЕННЯ 
Іменем України

20 квітня 2026 року Деснянський районний суд м. Києва у складі головуючої судді Гринчак О.І., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
В С Т А Н О В И В:
Зміст позовних вимог
Товариство з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» звернулося до Деснянського районного суду міста Києва суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у загальному розмірі 48889,21 грн, з яких:
- 9987,58 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу;
- 38901,63 грн - сума заборгованості за відсотками.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.11.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії № 841060648.
28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу № 28/1118-01.
Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу № 28/1118-01 до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором.
02.05.2024 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» укладено договір факторингу № 02/0524-01/01.02-11/24, відповідно до умов якого клієнт зобов`язується відступити (передати) фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги до цього договору, а фактор набуває права вимоги від клієнта та сплачує клієнту за відступлення прав вимоги фінансування у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки встановлені цим договором.
Відповідно до реєстру прав вимоги до договору факторингу № 02/0524-01/01.02-11/24 від 02.05.2024 ТОВ ««СВЕА ФІНАНС»» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором № 841060648 в сумі 48889,21 грн.
Відзив на позовну заяву
У відзиві на позовну заяву представник відповідачки просить у задоволенні позовних вимог ТОВ «СВЕА ФІНАНС» відмовити, оскільки матеріали позовної заяви не містять доказів видачі коштів відповідачу, а кредитний договір не підписаний первинним кредитором. Крім того, розрахунок первинного кредитора вказує, що заборгованість за кредитним договором відсутня та позивач не довів факту отримання права вимоги.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
15.11.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (позикодавцем) та ОСОБА_1 (позичальником) був укладений договір кредитної лінії № 841060648, згідно з п. 1.1 якого за цим договором кредитодавець надає позичальникові кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту від 2000,00 до 50000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачувати проценти кредитодавцю відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «ВЕОКАРД» Товариства з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА».
Вказаний договір підписаний відповідачкою одноразовим ідентифікатором (UK2R397F, який відправлено 15.11.2021 11:59:44, та введено 15.11.2021 12:01:17) відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» в електронній формі із застосуванням верифікації та наданням її персональних даних.
Відповідно до п. 1.2 договору сума кредитного ліміту, вказана в п. 1.1. Договору, - це максимальна сума кредиту, яка протягом строку дії договору одночасно може бути у розпорядженні позичальника.
Згідно з п. 1.3 договору кредит надається позичальнику в сумі встановленого кредитного ліміту повністю або частинами (траншами), з відкладною обставиною, якою є момент проведення кожної авторизованої операції з використанням платіжної картки. Кожен транш, наданий згідно з договором, є еквівалентний сумі авторизованої операції, здійсненої позичальником в рамках цього Договору.
За приписами п. 1.5 договору загальна сума кредиту за цим договором складається з сум кредиту (траншів) отриманих протягом всього строку дії договору, передбаченого п. 1.7. договору.
Відповідно до п. 1.7. договору даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом 5 (п`яти) років, а в частині розрахунків до повного та належного їх виконання. У разі якщо за 30 (тридцять) днів до закінчення строку дії Договору жодна з Сторін не повідомить іншу Сторону про бажання розірвати Договір, його дія продовжується кожен раз на той самий строк, але не небільші ніж три рази.
Згідно з п. 1.8 договору позичальник зобов`язаний протягом 5 (п`яти) календарних днів після закінчення кожного календарного місяця дії Договору (далі - Пільговий період), оплатити всі фактично нараховані протягом попереднього календарного місяця проценти за користування Кредитом (далі - Обов`язковий платіж). У разі закінчення чи дострокового припинення Договору, Позичальник сплачує всі фактично нараховані проценти не пізніше ніж протягом 5 (п`яти) календарних днів від дати закінчення строку дії Договору чи його дострокового припинення.
Відповідно до п. 1.9 договору основна сума Кредиту має бути повернена Позичальником не пізніше ніж протягом 5 (п`яти) календарних днів після настання однієї з наступних обставин:
1.9.1. закінчення строку дії Договору, в порядку передбаченому п. 1.7. Договору;
1.9.2. дострокового припинення дії Договору, в порядку передбаченому п. 2.1.1.7 Договору.
Пунктом 1.10 договору визначено, що нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно починаючи з першого дня надання суми кредиту позичальнику (здійснення першого та наступних траншів) та до дати фактичного повернення всієї суми кредиту, в таких розмірах:
1.10.1. або 730 % (сімсот тридцять відсотків) річних від суми наданого кредиту, що становить 2 % (два відсотка) за кожен день користування Кредитом (далі - Базова процентна ставка);
1.10.2. або 361,35 % (триста шістдесят одна ціла тридцять п`ять сотих відсотка) річних від суми наданого кредиту, що становить 0,99 % (нуль цілих дев`яносто дев`ять сотих відсотка) за кожен день користування кредитом (далі - Дисконтна процентна ставка), у разі якщо позичальником здійснено обов`язковий платіж за попередній місяць. На період від дати отримання першого траншу за договором до останнього дня місяця, в якому отриманий перший транш за договором нарахування процентів здійснюється за дисконтною процентною ставкою в розмірі 178,85 % річних від суми наданого кредиту, що становить 0,49 % (нуль цілих сорок дев`ять сотих відсотка) за кожен день користування кредитом.
Згідно з розрахунком заборгованості, складеним ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», видано коштів - 12033,29 грн, сплачено - 8650,00 грн, заборгованість за тілом кредиту - 9987,58 грн, заборгованість за відсотками, нарахованими за період з 18.11.2021 по 25.06.2023 - 38901,63 грн, загальна сума заборгованості становить 48889,21 грн.
28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу № 28/1118-01.
31.12.2020 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду до договору факторингу № 28/1118-01, яким викладено договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 у новій редакції.
Також між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено ряд додаткових угод, яким продовжено строк договору факторингу, зокрема, і до 31 грудня 2024 року.
Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги за договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 48889,21 грн.
02.05.2024 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» укладено договір факторингу № 02/0524-01/01.02-11/24, відповідно до умов якого ТОВ «Таліон Плюс» передає (відступає) ТОВ «СВЕА ФІНАНС» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «СВЕА ФІНАНС» приймає належні ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги до боржників, вказані у реєстрі боржників.
У витягу з реєстру боржників № 1 від 02.05.2024 до договору факторингу № 02/0524-01/01.02-11/24 від 02.05.2024 вказано заборгованість відповідачки за договором № 841060648 у загальному розмірі 48889,21 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту - 9987,58 грн, заборгованість за відсотками - 38901,63 грн.
Норми права та мотиви суду
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно з частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 513 ЦК України).
Відповідно до частини другої статті 516 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (статті 517 ЦК України).
За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч. 1 ст. 1077 ЦК України).
Права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача (пункт 132 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі №910/12525/20, пункт 90 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 серпня 2023 року у справі № 910/19199/21).
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
У постанові Верховного Суду від 30.11.2022 у справі № 334/3056/15 зроблено висновок, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.
У постановах від 14 березня 2018 року у справі № 654/4006/14-ц (провадження № 61-2247св18), від 30 червня 2020 року у справі № 554/12083/15 (провадження № 61-2049св19) та від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц (провадження №61-3689св21) суд касаційної інстанції також виходив із того, що виписки із банківських рахунків можуть бути належними і допустимими доказами надання кредитних коштів позичальнику.
Крім того, згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 24 червня 2021 року у справі № 686/19271/19, договір не є первинним обліковим документом для цілей бухобліку, а свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання, в той час як первинні документи складаються лише за фактом надання послуг.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
З вищевикладеного випливає, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 11.09.2019 у справі № 755/2284/16-ц.
В обґрунтування заявлених вимог про стягнення заборгованості з відповідача за договором кредитної лінії позивача надав суду копію договору кредитної лінії, копії договорів факторингу та витягів з реєстру до договорів факторингу, розрахунки заборгованості.
Вказані документи підтверджують лише умови кредитування та переуступку права вимоги попередніми кредиторами за договором кредитної лінії останньому кредитору - ТОВ «СВЕА ФІНАНС», але вони не доводять факту надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором.
У цій справі судом установлено, що за умовами договору кредитодавець надає позичальникові кредит у виді відновлювальної кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту від 2000,00 до 50000,00 грн.
При цьому, положення договору не містять домовленості сторін про те, що кредитні кошти надані відповідачу до підписання договору або, що факт підписання договору свідчить про отримання грошей позичальником.
Звертаючись з указаним позовом, позивач не надав належних і допустимих доказів того, що первісний кредитор - ТОВ « Манівео швидка фінансова допомога» на виконання умов договору перерахував кредитні кошти відповідачці на її банківський рахунок.
Відсутність доказів зарахування коштів на рахунок відповідача, позбавляє суд можливості дійти висновку про те, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» виконало зобов`язання за вказаним договором в частині надання відповідачці кредитних коштів.
Наданий позивачем розрахунок заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Більше того, такі розрахунки не є первинними бухгалтерськими документами, оскільки не відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Отже, самі по собі, без надання доказів отримання кредитних коштів позичальником, такі розрахунки не підтверджують наявності заборгованості у відповідача перед позивачем.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 13.05.2020 у справі № 219/1704/17.
Відповідно до вимог ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до частин першої та сьомої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до вимог ч. 1, 2, 4, 5, 8 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Частинами першою-третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, як це передбачено ч. 4 ст. 83 ЦПК України, просив розглянути справу у його відсутність, клопотання про витребування додаткових доказів на підставі ч. 1 ст. 84 ЦПК України не заявляв.
Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29.01.2020 у справі № 755/18920/18.
Не доведення зазначених обставин свідчить про відсутність підстав для покладення на відповідача обов`язку з повернення як кредиту, так і нарахованих процентів за користування цим кредитом.
Оскільки матеріали справи не містять доказів надання відповідачу коштів у позику, тому підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю « СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості немає.
Керуючись ст. 2, 7, 10, 12, 19, 81, 83, 141, 258-260, 263-265, 273-279, 352, 354, 355 ЦПК України, суд
В И Р І Ш И В:
У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.
Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання безпосередньо до Київського апеляційного суду апеляційної скарги.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не подано. В разі подання апеляційної скарги рішення набирає законної сили, якщо його не скасовано, після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС», код ЄДРПОУ: 37616221, місцезнаходження: м. Київ, бул. Вацлава Гавела, 6.
Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Повний текст рішення складено та підписано 20.04.2026.
Суддя Деснянського районного
суду міста Києва Оксана ГРИНЧАК