Справа № 202/9799/25
Провадження № 2/202/1199/2026 

ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2026 року м. Дніпро
Індустріальний районний суд міста Дніпра в складі головуючого-судді Марченко Н.Ю., за участю секретаря судового засідання Мартинюк С.В., представника позивачів ОСОБА_1 , представників відповідачів Басової О.Б., Рєзнікової І.В., представника третьої особи Бойко Н.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області, Бюро економічної безпеки України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Дніпропетровська обласна прокуратура, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про зняття арешту з майна та припинення обтяження, 
У С Т А Н О В И В:
У жовтні 2025 року позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в особі свого представника – адвоката Іванової О.М. звернулися з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про припинення обтяження речових прав у вигляді арешту майна та скасування його державної реєстрації.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 16 січня 1998 року виконкомом Дніпропетровської міської Ради народних депутатів згідно з розпорядженням № 3/329-98 від 16.01.1998 року, яке зареєстроване в КП «Дніпропетровське МБТІ» за № 360п, належить на праві власності квартира АДРЕСА_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 співвласник ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області 14 листопада 2012 року, актовий запис № 1378. 
Спадкоємцями ОСОБА_4 , які прийняли спадщину, є ОСОБА_2 (мати) та ОСОБА_3 (дочка). 
При зверненні до державного нотаріуса Шостої дніпровської державної нотаріальної контори з метою отримання свідоцтв про право на спадщину стало відомо, що 28 серпня 2012 року старшим слідчим ОВС СУ ДПС у Дніпропетровській області капітаном міліції Біленко А.О. було винесено постанову про накладення арешту, згідно з якою накладено арешт на нерухоме майно, що належить ОСОБА_4 (номер обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 12948999 від 04.09.2012 року).
Листом ГУ ДПС у Дніпропетровській області за № 76979/6/04-36-05-01-14 від 17.11.2024 повідомлено, що на теперішній час Бюро економічної безпеки України є органом, до компетенції якого відносяться повноваження щодо реалізації державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового законодавства. Також було рекомендовано звернутися до Бюро економічної безпеки України для отримання копії постанови про накладення арешту на майно.
Оскільки постанова про накладення арешту виносилась слідчим ОВС СУ ДПС у Дніпропетровській області, то вона могла бути пов`язана виключно з господарською діяльністю ОСОБА_4 . 
ОСОБА_2 відомо, що її син ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ), який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за життя був засновником та директором Приватного підприємства «Мегатехснаб» , код ЄДРПОУ 34914630. 
Перевіркою інформації щодо приватного підприємства «Мегатехснаб», код ЄДРПОУ 34914630, на сайтах Опендатабот та YouControl, Судової влади України встановлено, що вказана юридична особа була зареєстрована 14.02.2007 року, припинена 15.10.2009 року на підставі постанови від 18.06.2009 та ухвали від 01.10.2009 Господарського суду Дніпропетровської області у справі №Б24/193-092), згадується в чисельних ухвалах Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в зв`язку з розслідуванням кримінальних проваджень: № 32014040000000156 від 28.11.2014 року, № 32014040000000165 від 22.12.2014 року, № 32017040650000017 від 06.04.2017 року (виділене з 32014040000000156). Всі ці кримінальні провадження відкриті після винесення постанови про накладення арешту на майно; після припинення в ЄДРПОУ юридичної особи ПП «Мегатехснаб та після смерті ОСОБА_4 . 
Таким чином, постанова про накладення арешту від 28.08.2012 року могла була винесена по іншому невідомому кримінальному провадженню. 
04.07.2025 та 07.08.2025 на адресу Бюро економічної безпеки України (надали БЕБ України) були направлені адвокатські запити. Листами від 06.08.2025 року та 11.08.2025 року БЕБ України повідомило, що здійснення досудового розслідування у кримінальних провадженнях №32014040000000156 від 28.11.2014 та №32013030000000165 від 22.12.2014 детективам БЕБ не доручалося та згідно з обліковими даними вказані кримінальні провадження до архіву БЕБ не передавались. 
Територіальне управління БЕБ у Полтавській області листом від 15.08.2025 повідомило, що матеріали кримінального провадження № 32017040560000017 від 06.04.2017 в 92 томах зберігаються в архіві ГУ ДПС у Дніпропетровській області. 
Одночасно повідомлено, що у зв`язку з тим, що в адвокатському запиті відсутні відомості щодо номеру кримінального провадження (кримінальної справи), в рамках якого 28 серпня 2012 року старшим слідчим з ОВС СУ ДПС у Дніпропетровській області капітаном податкової міліції Біленко А.О. було винесено постанову про накладення арешту на все невизначене майно, що належить ОСОБА_6 , неможливо визначити чи передана дана справа на зберігання до архіву.
28.08.2025 року ГУ ДПС у Дніпропетровській області листом № 41703/5/04-36-05 01-09 повідомило на адвокатський запит, що питання щодо накладеного арешту відносяться до компетенції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.
04.09.2025 року Головне управління ДФС у Дніпропетровській області надало відповідь №208/6/04-97-06/РГ, згідно з якою Бюро економічної безпеки повинно прийняти в упорядкованому стані від Державної фіскальної служби архівні кримінальні справи, досудове розслідування щодо яких закінчено, та речові докази, які були вилучені в ході досудового розслідувань. Бюро економічної безпеки України є правонаступником ДФС у частині повноважень (компетенції) щодо реалізації державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового законодавства.
Також Державний архів Дніпропетровської області листом №І-2163/0/217-25 від 22.08.2025, Центральний державний архів органів влади та управління України листом №2495/6-14 від 27.08.2025, Дніпропетровська регіональна філія Державного підприємства «Національні інформаційні системи» листом №2917/29-08 від 13.08.2025, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради листом № 01.1-19/1242 від 02.09.2025 повідомили, що архіви Дніпропетровської філії Державного підприємства «Інформаційні системи» Міністерства юстиції України в ці установи та організації на зберігання не передавались. Міністерство юстиції України листом №121805/142876-33-25/19.1.3 від 26.08.2025 повідомило, що на дату проведення державної реєстрації обтяження нерухомого майна, зазначеного в запиті, порядок проведення державної реєстрації обтяжень нерухомого майна був встановлений Положенням про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 09 червня 1999 року № 31/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 10 червня 1999 року за № 364/3657, яке втратило чинність згідно з наказом Міністерства юстиції України від 14 грудня 2012 року № 1844/5. Відповідно до пункту 1.5 Положення (у редакції на 02 грудня 2011 року) реєстратором Реєстру заборон, зокрема, були державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України та його регіональні філії. Пунктами 2.1.,2.1.2. Положення (у редакції станом на 02 грудня 2011 року) було встановлено, що підставами для внесення до Реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна, зокрема були заяви про реєстрацію (вилучення) обтяження об`єкта нерухомого майна, що подавалися слідчими органами у зв`язку з накладенням ними арешту на об`єкти нерухомого майна (звільнення з-під арешту). Пунктом 4.2. Положення (у редакції станом на 02 грудня 2011 року) було встановлено, що відповідальність за вірогідність відомостей, що вносились до Реєстру заборон із заяв, несли органи та особи, які надали цю інформацію. При цьому надання реєстратору будь-яких інших документів, окрім заяви, Положенням передбачено не було. В Реєстрі заборон не містяться електронні копії документів, на підставі яких проводилась реєстрація обтяження. 
Крім того, 26.09.2025 року Дніпропетровською обласною прокуратурою було надано відповідь № 08-248-25, згідно з якою проведеним моніторингом даних Єдиного реєстру досудових розслідувань (кримінальних правопорушень, облікованих на території Дніпропетровської області) не встановлено наявність у фабулі кримінальних правопорушень відомостей з наступними ключовими словами « ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 », «Мегатехснаб», « НОМЕР_3 ». Також не представляється можливим надання відомостей про зареєстровані кримінальні правопорушення та результати їх розслідування, осіб які їх вчинили за період з 20.11.2012 по 21.12.2012, оскільки офіційне формування звітності з Єдиного реєстру досудових розслідувань запроваджено з 01.01.2013.
Отже, з`ясувати номер кримінального провадження, в рамках якого 28 серпня 2012 року старшим слідчим з ОВС СУ ДПС у Дніпропетровській області капітаном податкової міліції Біленко А.О. було винесено постанову про накладення арешту на все невизначене майно, що належить ОСОБА_6 , та отримати копію такої постанови не виявилося можливим. 
Разом із тим, можливо зробити висновок, що кримінальне провадження, в якому ОСОБА_4 був би підозрюваним або обвинуваченим, з 01.01.2013 року по теперішній час відсутнє. Як наслідок, відсутній і вирок суду по кримінальній справі стосовно ОСОБА_4 .
Позивачі звертали увагу, що з моменту накладення арешту минуло 13 років, кримінальне провадження, в межах якого накладено арешт, судом не розглядалося, будь-яка інформація щодо наявності кримінального провадження в провадженні слідчих органів або суду відсутня, особа, яка зазначена в постанові про накладення арешту, померла. 
За цих підстав позивачі просили скасувати державну реєстрацію обтяження у вигляді арешту нерухомого майна, накладеного на підставі постанови про накладення арешту на майно від 28.08.2012 старшого слідчого з ОВС СУ ДПС у Дніпропетровській області капітана податкової міліції Біленка А.О., реєстраційний номер обтяження 12948999 від 04.09.2012 та припинити вказане обтяження. Судові витрати покласти на позивачів.
Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпра від 20 жовтня 2025 року у даній справі було відкрито загальне позовне провадження.
Ухвалою суду від 02 грудня 2025 року залучено до участі у справі як співвідповідача Бюро економічної безпеки України. 
Під час підготовчого провадження представником позивачів була подана заява про зміну предмета позову, в якій вона уточнила позовні вимоги та просила звільнити з-під арешту нерухоме майно, власником якого є ОСОБА_4 (код НОМЕР_2 ), обтяжувач - Слідче управління ДПС у Дніпропетровській області, накладений на підставі постанови про накладення арешту на майно, б/н, 28.08.2012, старшого слідчого з ОВС СУ ДПС у Дніпропетровській області капітана податкової міліції Біленко А.О., заявник Слідче управління ДПС у Дніпропетровській області, реєстраційний номер обтяження 12948999 від 04.09.2012, реєстратор Дніпропетровська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України; припинити в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта обтяження речових прав у вигляді арешту нерухомого майна, власником якого є ОСОБА_4 , (код НОМЕР_2 ), обтяжувач - Слідче управління ДПС у Дніпропетровській області, накладений на підставі постанови про накладення арешту на майно, б/н, 28.08.2012, старшого слідчого з ОВС СУ ДПС у Дніпропетровській області капітана податкової міліції Біленко А.О., заявник Слідче управління ДПС у Дніпропетровській області, реєстраційний номер обтяження 12948999 від 04.09.2012.
Під час підготовчого провадження представником відповідача - Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області Голенком Є.А. був поданий відзив на позов, в якому відповідач позов не визнав, посилаючись на те, що постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 № 1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України» (далі Постанова 1200) утворено Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу. Установлено, що Державна фіскальна служба України продовжує здійснювати повноваження та виконувати функції у сфері реалізації державної податкової політики, державної політики у сфері державної митної справи, державної політики з адміністрування єдиного внеску, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску до завершення здійснення заходів з утворення Державної податкової служби, державної митної служби та центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України. 
Згідно з частиною другою пункту 12 постанови Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2011 року № 1074 «Про затвердження Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади» орган виконавчої влади, щодо яких набрав чинності акт Кабінету Міністрів України про його припинення, продовжує здійснювати повноваження та виконувати функції з формування та і реалізації державної політики у визначеній Кабінетом Міністрів України до набрання чинності актом Кабінету Міністрів України щодо можливості забезпечення здійснення утвореним органом виконавчої влади його повноважень та виконання функцій. 
Завдання, структура, повноваження, права податкової міліції визначались розділом XVIII-2 Податкового кодексу України (далі – ПКУ). 
Так, відповідно до зазначеного розділу податкова міліція складалась із спеціальних підрозділів по боротьбі з податковими правопорушеннями, що діяли у складі відповідних контролюючих органів, і здійснювали контроль за додержанням податкового законодавства, виконували оперативно-розшукову, кримінально процесуальну та охоронну функцію ( пункт 348.1 статті 348 ПКУ). 
Згідно з пунктом 351.1 статті 351 ПКУ посадовим особам податкової міліції для виконання покладених на них обов`язків надавались права, передбачені підпунктами 20.1.2 (у частині отримання належним чином засвідчених копій документів), 20.1.4 ( у частині проведення перевірок у встановленому ПКУ порядку), 20.1.8 і 20.1.20 пункту 20.1 статті 20 ПКУ, а також статтями 32-34, пунктом 5 частини першої, частиною другою статті 35, статтями 36-37, пунктом 2 частини першої, частинами другою і третьою статті 38, статями 42-46 Закону України «Про національну поліцію». На податкову міліцію поширювались вимоги, встановлені статтями 6-12 Закону України «Про національну поліцію». 
Також відповідно до підпункту 350.1.12 пункту 350.1 статті 350 ПКУ податкова міліція відповідно до покладених на неї завдань виявляла кримінальні та інші правопорушення у сфері оподаткування, митній, та бюджетній сферах, встановлювала місцезнаходження платників податків, проводила опитування їх засновників та посадових осіб. 
При цьому, відповідно до ст. 134 розділу І та ст. 1 розділу ІІ Закону України від 21 грудня 2016 року №1797–VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» (зі змінами та доповненнями) з дня прийняття рішення Кабінетом Міністрів України про початок діяльності Бюро економічної безпеки України, але не пізніше восьми місяців з дня набрання чинності Законом України «Про Бюро економічної безпеки України», розділ XVIII-2 ПКУ підлягає виключенню. 
25.03.2021 набув чинності Закон України від 28 січня 2021 року № 1150-IX «Про Бюро економічної безпеки України» (далі – Закон №1150). Згідно з частиною першою статті 1 Закону № 1150 Бюро економічної безпеки України – це центральний орган виконавчої влади, на який покладаються завдання щодо протидії правопорушенням, що посягають на функціонування економіки держави. 
Відповідно до покладених завдань Бюро економічної безпеки України виконує правоохоронну, аналітичну, економічну, інформаційну та інші функції. 
Законом № 1150 повноваження, пов`язані з забезпеченням запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що належить до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України, передані Бюро економічної безпеки України.
Пунктом 2 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону передбачено, що матеріали кримінального провадження, які на день початку діяльності Бюро економічної безпеки України перебувають в іншому органі досудового розслідування на стадії досудового розслідування, але відповідно до закону підслідні Бюро економічної безпеки України, протягом двох місяців з дня прийняття рішення про початок діяльності Бюро економічної безпеки України передаються органом досудового розслідування відповідному прокурору у кримінальному провадженні для подальшого прийняття рішення у порядку, визначеному Кримінальним процесуальним кодексом України. 
Матеріали кримінального провадження, які перебувають в органах досудового розслідування, що здійснюють контроль за додержанням податкового законодавства, на стадії досудового розслідування, передаються відповідному прокурору у кримінальному провадженні для подальшої передачі до Бюро економічної безпеки України у порядку, визначеному Кримінальним процесуальним кодексом України. 
Зазначає, що наразі в ГУ ДФС України перебуває у стадії припинення (здійснюється процедура ліквідації), всі працівники, в тому числі податкової міліції, звільнені; управління справами установи здійснюється членами комісії з реорганізації, яка призначена виключно для здійснення заходів щодо ліквідації відповідача. 
З огляду на наведене, Головне управління ДФС України не є органом, до повноважень якого відноситься вирішення питань в сфері правоохоронної діяльності, зокрема, в сфері ведення кримінальних справ, в штаті ГУ ДФС у Дніпропетровській області відсутні посади, наділені повноваженнями щодо вжиття будь-яких процесуальних заходів у кримінальних справах. 
Отже, питання зняття арешту на майно, накладеного в межах кримінального провадження, не охоплюється компетенцією ГУ ДФС у Дніпропетровській області. 
На думку відповідача, належними відповідачами повинні бути особи, наділені повноваженнями щодо проведення відповідних реєстраційних дій в реєстрі обтяжень речових прав, тобто які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав.
Отже, ГУ ДФС у Дніпропетровській області просить відмови в задоволенні позову.
В свою чергу, представником відповідача – Бюро економічної безпеки Журавльовим Д.Д. був поданий відзив на позов, в якому просить у задоволенні позову до Бюро економічної безпеки України відмовити, посилаючись на те, що останнє є неналежним відповідачем.
Звертав увагу, що обтяження всього нерухомого майна, яке належало на праві власності ОСОБА_4 , а саме обтяження за № 12948999, що зареєстроване 04.09.2012 року, внесено на підставі постанови про накладення арешту на майно, виданої 28.08.2012 року старшим слідчим з ОВС СУ ДПС у Дніпропетровській області, капітаном податкової міліції Біленком А.О. Тобто досудове розслідування у кримінальному провадженні, в рамках якого було накладено арешт, здійснювалося працівниками слідчого управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області. 
Так, Указом Президента України від 09.12.2010 № 1085/2010 було утворено Державну податкову службу України, реорганізувавши Державну податкову адміністрацію. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.09.2011 р. № 836-р було встановлено можливість забезпечення здійснення Державною податковою службою функцій і повноважень Державної податкової адміністрації, що припиняється. 
Указом Президента України від 18.03.2013 № 141/2013 «Про Міністерство доходів і зборів України» в пункті 2 визначено, що Міністерство доходів і зборів України є правонаступником Державної податкової служби України та Державної митної служби України, що реорганізуються. 
Постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 № 160 «Про утворення Державної фіскальної служби» було утворено Державну фіскальну службу як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України, реорганізувавши Міністерство доходів і зборів шляхом перетворення (п. 7 постанови Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 № 1074 – орган виконавчої влади припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації). 
Постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 № 1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України» було утворено Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу. Державна податкова служба та Державна митна служба є правонаступниками майна, прав та обов`язків реорганізованої Державної фіскальної служби у відповідних сферах діяльності.
Відповідно до п. 7 Постанови Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 № 236 «Про Державну фіскальну службу України», у складі ДФС та її територіальних органів діють підрозділи податкової міліції, які здійснюють контроль за додержанням податкового законодавства, виконують оперативно-розшукову, кримінально процесуальну та охоронну функції. 
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2021 року № 510 «Про утворення Бюро економічної безпеки України» утворено Бюро економічної безпеки України як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. 
Бюро економічної безпеки України розпочало свою діяльність з 24.11.2021 відповідно до розпорядження КМУ від 24.11.2021 № 1493-р «Про початок діяльності Бюро економічної безпеки». 
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про Бюро економічної безпеки України» Бюро економічної безпеки України – це центральний орган виконавчої влади, на який покладаються завдання щодо протидії правопорушенням, що посягають на функціонування економіки держави. 
Частиною другою вказаної статті визначено основні функції, які виконує Бюро економічної безпеки України, зокрема: правоохоронна, аналітична, економічна, інформаційна та інші. 
Правову основу діяльності Бюро економічної безпеки України складають, зокрема, Закон України «Про Бюро економічної безпеки України», Положення про Бюро економічної безпеки України, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 06.10.2021 № 1068, Положення про проходження служби особами, які мають спеціальні звання Бюро економічної безпеки України, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 № 1333, та інші нормативно-правові акти. 
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 15 травня 2019 року № 395 «Питання Державної податкової служби» (із змінами) та розпорядження Кабінету Міністрів України від 24 листопада 2021 року № 1493-р «Про початок діяльності Бюро економічної безпеки» БЕБ не визначено правонаступником Державної фіскальної служби України та її територіальних органів.
Таким чином, Бюро економічної безпеки України не є правонаступником Державної фіскальної служби України та її територіальних органів. 
Останнім органом, у складі якого діяла податкова міліція, є Державна фіскальна служба України.
Відтак саме Головне управління ДФС у Дніпропетровській області є належним відповідачем у даній справі.
Представником третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Дніпропетровської обласної прокуратури Дудник К.К. були подані письмові пояснення, в яких просить у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 30.06.2020 у справі № 727/2878/19, спір щодо звільнення майна з-під арешту є приватноправовим, якщо арешт накладений на майно особи, яка не була учасником кримінального провадження, розпочатого за Кримінально-процесуальним кодексом України та завершеного (вирок, постанова про закриття провадження) у порядку, передбаченому КПК України 1960 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 372/2904/17-ц) або КПК України 2012 (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24.05.2019 у справі № 2-3392/11). Залежно від суб`єктного складу учасників цього спору його слід розглядати за правилами цивільного чи господарського судочинства. Так, у п 42. Велика Палата Верховного Суду зазначає, що спори про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами КПК України 1960 року та незнятого за цим Кодексом після закриття кримінальної справи слід розглядати за правилами цивільного судочинства. Натомість питання про скасування арешту майна, накладеного за правилами КПК України 2012 року та нескасованого після закриття слідчим кримінального провадження, має вирішувати слідчий суддя за правилами кримінального судочинства.
Таким чином, задоволення позовних вимог позивачів шляхом скасування державної реєстрації обтяження у вигляді арешту нерухомого майна не може відповідати ефективному захисту порушеного права. 
З огляду на викладене, просить в задоволенні позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовити.
На письмові пояснення третьої особи представником позивачів були подані заперечення, в яких звертає увагу, що вжитими заходами отримати копію постанови про накладення арешту на майно від 28.08.2012 та з`ясувати номер кримінального провадження, в рамках якого ця постанова була винесена, не вдалося, тому звернення з клопотанням про скасування арешту майна в порядку кримінального судочинства є неможливим, у зв`язку з чим наполягала задоволенні позовних вимог.
Ухвалою суду від 09 лютого 2026 року підготовче провадження у справі було закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. 
В судовому засіданні представник позивачів – адвокат Іванова О.М. позов підтримала.
Представники відповідачів Рєзнікова І.В. та ОСОБА_7 , які приймали участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, позов не визнали з підстав, наведених у відзивах на позов. 
Представник третьої особи – Дніпропетровської обласної прокуратури Бойко Н.К. проти позову заперечувала.
Третя особа - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про розгляд справи був повідомлений, явку свого представника в судове засідання не забезпечив, заперечень проти позову не надав. 
Суд, з?ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, доходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав:
Судом установлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 16 січня 1998 року виконкомом Дніпропетровської міської Ради народних депутатів згідно з розпорядженням № 3/329-98 від 16.01.1998 року, квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .
Згідно з копією свідоцтва про смерть ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Згідно з інформацією з Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна наявний запис про обтяження – арешт нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження 12948999), що зареєстроване 04.09.2012 за № 12948999 реєстратором Дніпропетровська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції на підставі постанови старшого слідчого з ОВС СУ ДПС у Дніпропетровській області Біленка А.О. про накладення арешту на майно від 28.08.2012, об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно, власник ОСОБА_4 , код НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 , обтяжувач слідче управління ДПС у Дніпропетровській області, код 01291749, м. Дніпропетровськ, вул. Сімферопольська, 17а, заявник слідче управління ДПС у Дніпропетровській області. 
На підтвердження родинних відносин з ОСОБА_4 позивачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надані відповідні копії документів, які видаються органами державної реєстрації актів цивільного стану, згідно з якими вони є матір`ю та дочкою відповідно. 
Крім того, згідно з копією довідки Шостої дніпровської державної нотаріальної контори від 11.09.2024 відповідно до заведеної спадкової справи № 306/2013 ОСОБА_3 є спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 . 
Звертаючись до суду з позовом про зняття арешту з майна та припинення обтяження речових прав, які належали спадкодавцеві ОСОБА_4 , позивачі посилаються на те, що наявним арештом майна порушують їх права.
Згідно з частиною 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом частини 2 цієї статті способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Згідно з приписами статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Отже, спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу відкриття такої спадщини. 
Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Аналогічні положення містяться й у статтях 317 та 321 ЦК України.
Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Таким чином звернення позивачів до суду з цим позовом відповідає принципам захисту прав та інтересів як власників чи законних володільців майна. 
Суд ураховує, що арешт на нерухоме майно ОСОБА_4 , зокрема квартиру АДРЕСА_1 (раніше – АДРЕСА_3 ), був накладений на підставі постанови старшого слідчого з ОВС СУ ДПС у Дніпропетровській області Біленка А.О. від 28.08.2012.
При цьому на цей час відсутні будь-які відкриті кримінальні провадження, для забезпечення яких міг накладалися вказаний арешт, що не заперечується відповідачами та третьою особою та підтверджується матеріалами справи. 
Суд бере до уваги, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Відтак суд вважає, що подальшим обтяженням нерухомого майна порушуються права позивачів на оформлення спадщини та вільне володіння своїм майном, у зв`язку з чим вони правомірно звернулися до суду з цим позовом. 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно з правовим висновок Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3329/11, у разі, якщо арешт накладений на майно особи, яка не є учасником кримінального провадження, розпочатого в період дії КПК України 1960 року, спір щодо зняття арешту з майна є приватноправовим і має розглядатися за правилами цивільного судочинства.
Крім того, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 зазначено, що позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.
При цьому Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у процесі»: сторонами в процесі є такі її учасники, як позивач і відповідач; тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута чи має бути звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача. Такі висновки сформульовані у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 70), від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (пункт 66), від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 (пункт 27), від 09 лютого 2021 року у справі № 635/4741/17 (пункт 33.2). 
Отже, належним відповідачем є особа, яка є суб`єктом матеріального правовідношення, тобто особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 910/15792/20).
Велика Палата Верховного Суду зауважувала також щодо неможливості оцінки спірних правовідносин лише залежно від того, як позивач сформулював позовну вимогу, і кого вказав відповідачем за цією вимогою. У кожному випадку суд повинен встановити зміст спірних правовідносин (обставини, пов`язані з правами й обов`язками сторін спору, регламентованими нормами права чи умовами договорів). Самі по собі предмети позовів і сторони справ можуть не допомогти встановити зміст спору. Не завжди обраний позивачем спосіб захисту є належним й ефективним. Тому формулювання предмета позову може не вказати на зміст спірних правовідносин. Крім того, сторонами справи не завжди є сторони спору (наприклад, із неналежним відповідачем спору немає, але стороною справи він є; позивач може помилятися з приводу участі у спірних правовідносинах, проте його процесуальний статус як позивача від цього не залежить) (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19 (пункти 24-27, 30-32, 96-98), від 22 лютого 2022 року у справі № 201/16373/16-ц (пункти 41-46), від 05 жовтня 2022 року у справі № 906/513/18 (пункт 8.35), від 04 липня 2023 року у справі № 373/626/17 (пункт 55), від12 липня 2023 року у справі № 757/31372/18-ц (пункт 51)).
Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах також неодноразово наголошувала, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову – обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанова від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17, від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц, від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17). 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) зроблений висновок, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є, зокрема, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна.
Суд бере до уваги, що Указом Президента України від 09.12.2010 № 1085/2010 було утворено Державну податкову службу України.
Згідно з Указом Президента України від 18.03.2013 № 141/2013 «Про Міністерство доходів і зборів України» Міністерство доходів і зборів України є правонаступником Державної податкової служби України, що реорганізується. 
Постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 № 160 «Про утворення Державної фіскальної служби» було реорганізовано Міністерство доходів і зборів шляхом перетворення та утворено Державну фіскальну службу як центральний орган виконавчої влади.
Постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 № 1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України» було утворено Державну податкову службу України та Державну митну службу України. 
Тим самим реорганізовано Державну фіскальну службу шляхом поділу. 
При цьому згідно з наявною у справі відповіддю з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за № 1883969 від 13.10.2025 ГУ ДФС у Дніпропетровській області знаходиться на цей час у стані припинення. 
В свою чергу, постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2021 року № 510 «Про утворення Бюро економічної безпеки України» утворено Бюро економічної безпеки України як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. 
Бюро економічної безпеки України розпочало свою діяльність з 24.11.2021 відповідно до розпорядження КМУ від 24.11.2021 № 1493-р «Про початок діяльності Бюро економічної безпеки». 
Отже, суд вважає, що, оскільки спірне обтяження у вигляді арешту майна накладено на підставі постанови слідчого слідчого управління ДПС у Дніпропетровській області, тобто структурним підрозділом територіального органу Державної податкової служби, правонаступником якої є Державна фіскальна служба, то саме Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області є належним відповідачем, що має відповідати за цим позовом. 
Натомість цього суд вважає, що Бюро економічної безпеки України є неналежним відповідачем.
Твердження Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про те, що Бюро економічної безпеки України є правонаступником ДФС, не відповідає нормативним актам, які визначають їх статус та повноваження. 
Тому в задоволенні позову до Бюро економічної безпеки України необхідно відмовити.
Таким чином, суд вважає, що позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в частині позовних вимог до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області необхідно задовольни шляхом зняття арешту з нерухомого майна – квартири АДРЕСА_1 , що накладений на підставі постанови старшого слідчого з ОВС СУ ДПС у Дніпропетровській області Біленка А.О. від 28.08.2012 та зареєстрований 04.09.2012 за № 12948999 реєстратором Дніпропетровська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції (реєстраційний номер обтяження 12948999).
Щодо позовних вимог про припинення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна обтяження речових прав у вигляді арешту нерухомого майна, то суд вважає, що така вимога не підлягає задоволенню.
Суд керується тим, що відповідно до приписів частини 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.
Отже, законом не передбачено внесення судом будь-яких змін до державних реєстрів, зокрема щодо припинення обтяження майна. 
Суд наголошує, що в даному випадку само по собі зняття судом арешту з нерухомого майна є достатнім та ефективним способом захисту прав позивачів та є підставою для здійснення уповноваженим органом відповідної державної реєстрації змін стосовно обтяження речових прав, які повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації такого обтяження. 
Керуючись ст. 258-259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:
Позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в частині позовних вимог до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області задовольнити частково.
Зняти арешт з нерухомого майна – квартири АДРЕСА_1 , накладений на підставі постанови старшого слідчого з ОВС СУ ДПС у Дніпропетровській області Біленка А.О. від 28.08.2012 та зареєстрований 04.09.2012 за № 12948999 реєстратором Дніпропетровська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції (реєстраційний номер обтяження 12948999).
В решті вимог до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області відмовити.
В задоволенні позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в частині позовних вимог до Бюро економічної безпеки України відмовити.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду в апеляційному порядку повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Наталія Марченко