ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/486/26 Справа № 213/1470/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Попов В.В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2026 року м. Кривий Ріг 

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.,
суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.,
сторони
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент»,
відповідач – ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» на рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 травня 2025 року, ухвалене суддею Поповим В.В. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області (дата складання повного судового рішення 30 травня 2025 року),

ВСТАНОВИВ

У березні 2025 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» (далі ТОВ «ФК «Процент») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовна заява обґрунтована тим, що 02 березня 2024 року між ТОВ «ФК «Процент» та ОСОБА_1 укладено електронний кредитний договір №8080, за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 5 000,00 грн строком на 365 днів шляхом переказу на її платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5% від суми кредиту за кожен день користування. При цьому, позивач посилається на те, що Товариством при укладенні договору дотримано вимоги Закону України «Про споживче кредитування» щодо максимального розміру денної процентної ставки, оскільки строк дії договору не продовжувався після набрання чинності цими положеннями та до нього не вносилися зміни в частині складових показників, які застосовуються для обчислення денної процентної ставки. 
Відповідач умови договору не виконала, кредитні кошти у передбачені строки не повернула та не сплатила проценти за користування кредитом. 
У зв`язку з викладеним, просить стягнути з відповідачки заборгованість за вищезазначеним кредитним договором у розмірі 50 625,00 грн, що складається з заборгованості за кредитом – 5 000,00 грн, заборгованості за нарахованими процентами – 45 625,00 грн, сплачений судовий збір у розмірі 2 422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу 10 000,00 грн.
Рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 травня 2025 року позовні вимоги ТОВ «ФК «Процент» задоволені частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Процент» заборгованість за кредитним договором №8080 від 02 березня 2024 року у розмірі 23 250,00 грн., з яких: 5 000,00 грн – заборгованість за кредитом; 18 250,00 грн – заборгованість за відсотками.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Процент» 1 112,61 грн на відшкодування сплаченого судового збору та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 593,00 грн.
В апеляційній скарзі ТОВ «ФК «Процент», посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині зменшення суми заборгованості за нарахованими процентами за період з 02.03.2024 року по 02.03.2025 року, що нараховані відповідно п. 1.2 Кредитного договору за ставкою 2.5% за кожен день користування кредитом (912,5% річних) та Графіку платежів з 45 625,00 грн. до 18 250,00 грн; зменшення суми сплаченого судового збору з 2 422,40 грн. до 1 112,61 грн за подання позовної заяви до суду; зменшення суми витрат на професійну правничу допомогу з 10 000,00 грн до 4 593,00 грн, які понесені в суді першої інстанції, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ТОВ «ФК «Процент» про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Процент» заборгованості за нарахованими процентами за період з 02.03.2024 року по 02.03.2025 року, що нараховані відповідно до п. 1.2 Кредитного договору за ставкою 2,5% за кожен день користування кредитом (912,5% річних) та Графіку платежів у розмірі 45 625,00 грн; сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 гривень та 10000,00 гривень витрат на правову допомогу; стягнути з відповідачки на користь ТОВ «ФК «Процент» понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн., та витрати по сплаті судового збору у розмірі 4 542,00 грн. за подання апеляційної скарги.
Посилається, що кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://procent.com.ua та підписання Кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Підписання Кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою відповідача з умовами Кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з яким позичальник ознайомилася перед підписанням Кредитного договору та отриманням кредиту.
Також, укладення відповідачем з позивачем Договору №8080 від 02.03.2024 року це право, а не обов`язок відповідача, яке було реалізовано на власний розсуд відповідачем, який є вільним у своєму виборі. При цьому відповідач не був обмежений ні у часі для ознайомлення з умовами кредитування, ні у часі для ознайомлення з самим Договором. Окрім цього, будь-які зміни умов до Договору №8080 від 02.03.2024 року не вносилися.
Відповідно до п. 1.2. Кредитного договору позивач нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі 2,5 % від суми кредиту за кожен день користування (912,5% річних). Відповідно до п. 1.3. періодичність платежів зі сплати процентів ставлять кожні 20 днів, що відображено в Додатку № 1 до Кредитного договору (далі по тексту Графік платежів). Відповідно до п.п. 2.4.1. Кредитного договору, позичальник зобов`язується у встановлений строк (п. 1.3. Кредитного договору) повернути кредит та сплатити проценти за його користування.
У зв`язку з порушеннями зобов`язань, заборгованість відповідачки за Кредитним договором по нарахованим та не сплаченим процентам станом на 19.03.2025 року становить 45625,00 гривень за період з 02.03.2024 року по 02.03.2025 року, що нараховані відповідно до п. 1.2. Кредитного договору за ставкою 2,5 % за кожен день користування кредитом (912,5% річних) та графіку платежів.
В укладеному Кредитному договорі між відповідачем та кредитором встановлено фіксовану процентну ставку за користування кредитом. Зміни до Кредитного договору, що укладений з відповідачем, не вносились (додаткові договори щодо продовження строку дії та інших умов не укладались), то відповідно правових підстав для перерахунку денної процентної ставки яка є фіксованою - немає. Договір №8080 від 02.03.2024 року укладений між сторонами, є чинним, не визнаний недійсним, не встановлена судовими рішеннями його нікчемність чи неукладеність, і докази цього відповідачем не надані в суді першої інстанції. Відповідач не спростував наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором, не надав належних, допустимих та достатніх доказів на спростування його правильності.
Відповідач перед укладенням Кредитного договору ознайомився з Паспортом споживчого кредиту, в якому стисло у формі таблиці повідомляється про основні умови кредитування, а саме сума кредиту, розмір процентної ставки, строк користування кредитом, розмір щомісячного платежу, тощо. Відповідач перед укладенням Кредитного договору також ознайомився з його змістом. Зі змісту укладеного Кредитного договору вбачається, що сторони погодили строк кредитування, розмір відсотків та порядок їх сплати. Також договір містить інформацію про реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту. Підписавши кредитний договір, позичальник погодився з усіма його умовами, зокрема, й щодо сплати процентів, розмір яких визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору. Відповідач мав можливість не вступати у кредитні відносини із кредитодавцем, якщо дійсно вважав встановлений розмір відсотків за користування коштами несправедливим. Відповідач погодив зі своєї сторони такі умови Кредитного договору, підписавши його зміст. Кредитний договір або його окремі положення недійсними не визнано, отже умови договору, в тому числі і щодо сплати відсотків, є обов`язковими для виконання позичальником.
Обґрунтовуючи неправомірне зменшення судом першої інстанції суму нарахованих позивачем відсотків за Договором 8080 від 02.03.2024 року посилається, що за договорами про споживчий кредит, які укладатимуться за споживачами після набрання чинності Законом 3498-ІХ, в тому числі строк кредитування за якими триватиме після 21.08.2024 року, денна процентна повинна нараховуватися на дату укладення договору про споживчий кредит з урахуванням законодавчих обмежень, встановлених саме на дату укладення такого договору. При цьому денна процентна ставка залишається незмінною протягом усього строку кредитування за договором про споживчий кредит за умови, що до нього не вносилися зміни щодо складових показників, які застосовуються для обчислення денної процентної ставки (строку кредитування, загальних витрат за споживчим кредитом за загального розміру кредиту).
Відзив на апеляційну скаргу не подано. 
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Рішення суду першої інстанції оскаржується відповідачем в частині стягнення нарахованих процентів, тому в іншій частині відповідно ч. 1 ст. 367 УПК України рішення суду в апеляційному порядку не перевіряється. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 02 березня 2024 року між ТОВ «ФК «Процент» і відповідачкою було укладено кредитний договір №8080, за умовами якого ОСОБА_1 було надано кредит у розмірі 5 000 грн. строком на 365 днів зі сплатою 2,5% за кожен день користування.
02 березня 2024 року позивачем на картковий рахунок ОСОБА_1 , відкритий у АТ КБ «Приватбанк», були перераховані кошти у розмірі 5000 грн. Зазначений кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання грошових коштів у позику, затверджених наказом № 14/09-23П від 14 вересня 2023 року, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «ФК «Процент», розміщених на офіційному сайті https://procent.com.ua.
Згідно з п.п. 1.1, 1.2, 1.3 кредитного договору сума кредиту (загальний розмір) складає 5 000 грн., строк кредиту 365 днів, тип процентної ставки фіксована.
Відповідно до п. 1.2 кредитного договору стандартна процентна ставка становить 2,5 % на день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.3 цього договору.
Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, кошти не повернула, відсотки не сплатила, у зв`язку з чим, як стверджує позивач, розмір заборгованості за відсотками за період з 02 березня 2024 року по 02 березня 2025 року склав 45 625,00 грн.
Задовольняючи частково позовні вимоги та зменшуючи розмір стягнутих з відповідача процентів, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 отримала у ТОВ «ФК «Процент» кредитні кошти, які вчасно не повернула, в наслідок чого виникла заборгованість за процентами, однак враховуючи зміни у законодавстві про захист прав споживачів, максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1%.
Із такими висновками суду першої можливо погодитись з огляду на наступне.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1ст. 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
У ч. ч. 1, 3ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно з ч. 1ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Як вбачається з кредитного договору №8080 від 02.03.2024 року сторони погодили, що строк кредитування становить 365 днів, процентна ставка за користування кредитом становить 2,5% від суми Кредиту за кожен день (річна процентна ставка становить 912,50%)
Таким чином, сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами. Тому, наявні правові підстави для стягнення заборгованості за відсотками.
Однак, 22 листопада 2023 року був прийнятий Закон України № 3498-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24 грудня 2023 року. Вказаним Законом було внесено зміни та доповнення і доЗакону України №1734-VIII від 15 листопада 2016 року «Про споживче кредитування».
Зокрема, ст. 8 Закону України №1734-VIII від 15 листопада 2016 року «Про споживче кредитування» доповнено частиною п`ятою, якою визначено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%.
Пунктом 17 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5%; протягом наступних 120 днів - 1,5%. При цьому, згідно пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 3498-ІХ, дія пункту 5 розділу I цього Закону, яким власне і запроваджено максимальний розмір денної процентної ставки, поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Тобто, відповідно до положень ч.7 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» у редакції Закону № 3498-IX продовження строку користування кредитом може здійснюється виключно шляхом укладення додаткового договору.
Так, відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» у редакції Закону № 3498-IX, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Виходячи з п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3498-ІХ, дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
При цьому, згідно п. 4, надавачам фінансових послуг, не зазначеним у пункті 3 цього розділу (п. 3 - це банки), та надавачам допоміжних послуг протягом 30 днів з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність та документи у відповідність з вимогами цього Закону.
Отже, як слідує з вищевказаних змін у законодавстві, починаючи з 25.12.2023 (наступний день після набрання Законом чинності), максимальний розмір денної процентної ставки за договором не міг перевищувати 1%.
При цьому, позивач, як надавач фінансових послуг, був зобов`язаний привести свою діяльність у відповідність до вищевказаних змін.
У той же час, пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», встановити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5%; протягом наступних 120 днів - 1,5%.
Перехідні положення закону застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому, Перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами Прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту.
Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Враховуючи те, що кредитний договір був укладений між сторонами 02 березня 2024 року, тобто після внесення у Закон України «Про споживче кредитування» змін щодо розміру денної процентної ставки на рівні не вище 1%, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про зменшення заявленого позивачем розміру відсотків, виходячи із процентної ставки, встановленої законом та стягнув заборгованість за відсотками за кредитним договором №8080 від 02 березня 2024 року за період з 02.03.2024року по 02.03.2025 року у розмірі 18 250 грн.(5000 грн.х 1%х 365 день =18 250 грн.).
За встановлених обставин доводи апеляційної скарги у цій частині колегією суддів не приймаються.
Що ж стосується доводів апелянта з приводу зменшення розміру правової допомоги, стягнутої з відповідача, колегія суддів звертає увагу на наступне.
Відповідно до положень частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (частини 1, 3ст. 133 ЦПК України).
Частиною другою та восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
При визначенні витрат на правову допомогу, слід врахувати, що у відповідності до положень статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Тому за результатами розгляду справи між сторонами підлягають розподілу розмір витрат на правничу допомогу, в тому числі гонорару за представництво в суді та іншу правничу допомогу та розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката необхідних для надання правничої допомоги, на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення цих витрат.
Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставістатті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Також, у постанові Верховного Суду від 13 травня 2021 року у справі № 903/277/20 зазначено, що оцінка обґрунтованості, пропорційності витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням обсягу наданих адвокатом послуг, складністю справи, беручи до уваги, зокрема критерії реальності понесення адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, співмірності, а також підтвердженість таких витрат належними та допустимими доказами вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин кожної справи.
З урахуванням наведеного вище, суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку про зменшення розміру правової допомоги, понесеної позивачем з огляду на характер спірних правовідносин, підстав та предмету позову, а також його ціни. Крім того слід звернути увагу, що позовні вимоги задоволено частково, а отже і витрати на правову допомогу підлягають частковому задоволенню пропорційно задоволених позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджено обставини справи.
Апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення залишено без змін, а апеляційна скарга без задоволення, підстав для нового розподілу витрат по сплаті судового збору немає. 
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, 

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» залишити без задоволення.
Рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 травня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне судове рішення складено 31 березня 2026 року.

Головуючий:

Судді: