Справа № 366/3367/25
Провадження № 3/366/57/26
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 січня 2026 року смт Іванків 
Суддя Іванківського районного суду Київської області Гончарук О.П., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла від ІНФОРМАЦІЯ_1 (з м.д. АДРЕСА_1 ) про притягнення до адміністративної відповідальності:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Тургень, Енбекшиканського р-ну, Альма-Атинської обл., Казахстан, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 військовослужбовця, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого,
ч. 3 ст. 172-11 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

20.10.2025 року до суду надійшла зазначена справа.
Згідно з даними протоколу про військове адміністративне правопорушення серія ЧЦП № 335901 від 16.10.2025 року по суті правопорушення зазначено наступне:
«16.10.2025 року о 08 год.00 хв. ОСОБА_1 не прибув на службу без поважних причин на територію військового містечка прикордонної застави інженерного облаштування (з місцем дислокації АДРЕСА_1 ) прикордонної комендатури інженерного облаштування (з місцем дислокації АДРЕСА_3 ).
Своїми діями молодший сержант по мобілізації ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 3 ст. 172-11 КУпАП (самовільне залишення військової частини або місця служби, а також нез`явлення його вчасно без поважних причин на службу).»
До матеріалів справи долучено:
- паспорт громадянина України; 
- письмові пояснення ОСОБА_1 ; 
- службова характеристика;
У судовому засіданні ОСОБА_2 свою вину визнав та пояснив суду, що за станом свого здоров`я хотів лягти до лікарні, для чого йому потрібне було направлення, яке він отримати не встиг, в чому і була причина нез`явлення його на службу без поважних причин. 
Суддею встановлено, що частиною 1 статті 172-11 КУпАП передбачена відповідальність за нез`явлення на службу без поважних причин.
Частина 3 цієї ж статті передбачає відповідальність за дії , передбачені частинами першою або другою цієї статті, вчинені особою, в умовах особливого періоду.
Особливий період регламентується Законами України «Про оборону України», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та діє в Україні з 17.03.2014 року, після оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 №303/214 «Про часткову мобілізацію». Зазначена правова позиція сформульована в постанові Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі № 205/1993/17-ц. Станом на момент вчинення адміністративного правопорушення в Україні продовжує діяти особливий період.
Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять).
Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суддею, відповідно до ст. 280 КУпАП, встановлено, що вони є належними, допустимими і достатніми в своїй сукупності та доводять що правопорушення мало місце, а в діях ОСОБА_1 є склад правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-11 КУпАП, а саме: нез`явлення на військову службу без поважних причин вчинене в умовах особливого періоду.
Вина ОСОБА_1 у вчиненні даного правопорушення підтверджується:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЧЦП № 335901 від 16.10.2025 року, 
- поясненнями ОСОБА_1 . 
Із матеріалів справи не встановлено обставин, що виключали б адміністративну відповідальність ОСОБА_1 .
При накладенні стягнення суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, його майновий стан. Обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, не встановлено.
Вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-11 КУпАП тягне за собою накладення штрафу або арешт з утриманням на гауптвахті на строк до десяти діб.
Відповідно до ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Обираючи вид і міру адміністративного стягнення, суддя враховує особу ОСОБА_1 який вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 172-11 КУпАП. При цьому, ОСОБА_1 є військовослужбовцем, який виконує службові обов`язки із захисту території та народу України.
За таких обставин застосування адміністративного стягнення у виді штрафу до ОСОБА_1 є недоцільним, оскільки як свідчить судова практика, такий вид стягнення не запобігає вчиненню подібних правопорушень як самими правопорушниками, так і іншими військовослужбовцями, що нівелює визначену КУпАП мету накладення адміністративного стягнення, а тому, суддя приходить до переконання, що відносно ОСОБА_1 слід застосувати адміністративне стягнення у виді арешту з утриманням на гауптвахті в межах санкції ч. 3 ст. 172-11 КУпАП, тим більше що в силу ст. 32-1 КУпАП відсутні обставини, за яких відносно нього не може бути застосований такий вид адміністративного стягнення. 
Щодо виконання постанови в частині накладення адміністративного стягнення
Відповідно ч. 1 ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України, а згідно положень ст. 9 Конституції України, ст. 19 ЗУ «Про міжнародні договори України» та ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика Європейського суду з прав людини (Далі – ЄСПЛ) є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.
Відповідно до ст. 32-1 КУпАП арешт з утриманням на гауптвахті встановлюється і застосовується лише у виключних випадках за окремі види військових адміністративних правопорушень на строк до п`ятнадцяти діб. Арешт з утриманням на гауптвахті призначається районним, районним у місті, міським чи міськрайонним судом (суддею).
Арешт з утриманням на гауптвахті не може застосовуватися до військовослужбовців-жінок.
Згідно ч. 1 ст. 294 КУпАП Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 326 КУпАП постанова районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду (судді) про застосування адміністративного арешту та арешту з утриманням на гауптвахті виконується негайно після її винесення.
23.11.2018 року рішенням Конституційного Суду України № 10-р/2018 у справі № 1-12/2018 (3911/15) (Далі – КСУ) за конституційним поданням Уповноваженого ВРУ з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ч. 1 ст. 294, ст. 326 КУпАП визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), втратили чинність з дня ухвалення КСУ цього Рішення, яке є обов`язковим, остаточним та таким, що не може бути оскаржено.
З огляду на викладене, необхідно зауважити, що чинний КУпАП, до якого постійно вносяться зміни за своєю суттю є законом, який поєднує норми матеріального та процесуального права, охоплює всі сфери суспільно-економічного життя і в той же час містить в собі ряд колізійних норм або норм, які не виконуються через їх недосконалість (нікчемних норм), а тому потребує системних законодавчих змін.
Крім цього, відповідно до п. 52 рішення ЄСПЛ у справі «Швидка проти України» (Заява № 17888/12) від 30.10.2014 року, Суд вирішив, що затримки національних судів у розгляді апеляційних скарг щодо постанов про особливий режим позбавлення волі протягом обмеженого строку можуть викликати питання за Конвенцією, зокрема за статтею 13. Так в рішенні у справі «Мессіна проти Італії (№ 2)» (Messina v. Italy (no. 2)) Суд, визнаючи, що право на ефективний засіб юридичного захисту не було порушено лише самим недотриманням встановленого законодавством строку, дійшов висновку, що систематичне недотримання відведеного для судів десятиденного строку спричиняло значне зменшення і навіть практично зводило нанівець вплив судового перегляду постанов про спеціальний режим. Одним з чинників, які спонукали Суд до цього висновку, був обмежений період дії кожної з постанов про застосування особливого режиму (заява № 25498/94, пп. 94-96, ECHR 2000-Х; також див. рішення у справі «Енеа проти Італії» (Enea v. Italy) [ВП], заява № 74912/01, п. 73 та п. 74, ECHR 2009). Іншими словами, судовий перегляд заходу, строк дії якого на той час закінчився або майже закінчився, вважався таким, що більше не служить жодній меті.
За наведених обставин, постанова про накладення адміністративного стягнення у виді арешту з утриманням на гауптвахті підлягає виконанню після набрання нею законної сили.
Згідно з ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні про адміністративне правопорушення сплачується у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення особою, на яку накладено стягнення. 
Отже, з ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір. 
Керуючись ст. ст. 283-285, 294, 326 КУпАП, суд,

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1  визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.172-11 КУпАП, та застосувати до нього адміністративне стягнення у виді арешту з утриманням на гауптвахті строком 1 (одна) доба на гауптвахті Військової служби правопорядку у Збройних Силах України.
Строк відбування адміністративного стягнення  ОСОБА_1  обчислювати з моменту його затримання для супроводу до гауптвахти, після набрання цією постановою законної сили.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 605,60 грн. (шістсот п`ять грн. 60 коп.) 
отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код отримувача (ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA908999980313111256000026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106.
Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 цього Кодексу, а також постанов, прийнятих за результатами розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 185-3 цього Кодексу.
Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено. 
Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.
Строк пред`явлення до виконання три місяці.

Суддя: О.П. Гончарук