ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/901/26 Справа № 211/11927/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Юзефович І. О. Суддя у 2-й інстанції - Свіягіна  І. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

02 квітня 2026 року м. Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Свіягіна І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 листопада 2025 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 гривень (сімнадцять тисяч гривень 00 копійок), з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, стягнуто судовий збір, -
в с т а н о в и л а :
постановою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 листопада 2025 року ОСОБА_1 , визнано винним в тому, що він 22 вересня 2025 року о 09 год. 00 хв. в Дніпропетровській області, м. Кривий Ріг, вул. Нікопольське шосе, 5Б, керував транспортним засобом Mitsubishi Space Star, н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: поведінка, що не відповідає обстановці, звужені зіниці очей, що не реагують на світло. На законну вимогу працівника поліції пройти медичний огляд у встановленому законом порядку в закладі охорони КП КБЛПД ДОР громадянин ОСОБА_1 відмовився. Зафіксовано на БК № 475777, № 475763, № 471641.
На зазначену постанову особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та провадження закрити.
На обґрунтування своїх вимог вказує, що він не перебував в стані сп`яніння, оскільки проходить службу в ЗСУ, є учасником бойових дій, під час проходження служби отримав важкі поранення, перебував на лікуванні, після чого повернувся до військової частини для подальшого проходження служби, але в зв`язку з погіршенням здоров`я йому надано відпустку з 09.09 по 07.10.2025 року. Також пояснив, що наркотичні засоби він не вживає, а його зовнішній вигляд та поведінка при спілкуванні з працівниками поліції свідчить не про перебування під впливом наркотичних засобів, а є наслідками отриманих ним поранень та психологічним станом внаслідок участі в проведенні активних бойових дій. Саме в зв`язку з перебуванням в такому стані він і відмовився від проходження обстеження, так як був обурений відношенням до нього з боку працівників поліції, які весь час перебувають в тилу і ніколи не були в обставинах активних бойових дій, не відчували той жах, який зазнають солдати на передовій.
Вказує, що жодного із зазначених ознак сп`яніння у нього не було, що підтверджується відеозаписом, таким чином на цьому відеозаписі не може ґрунтуватись обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Але саме на цьому доказі ґрунтується обвинувачення. Даний доказ є неналежним та недопустимим, ніяких інших доказів його вини у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення немає.
Крім того зауважує, що його всупереч вимогам чинного законодавства, не було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення була вказана дата розгляду справи 22.10.2025 року, а розгляд справи відбувся 04.11.2025 року без його участі, чим позбавлено останнього прав, гарантованих Конституцією України та ст. 268 КУпАП. Особі, до якої застосовується адміністративна санкція, повинно бути забезпечено право саме завчасно знати про час та місце розгляду справи. Несвоєчасне повідомлення або неповідомлення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення є підставою для визнання постанови у справі про адміністративне правопорушення неправомірною як такої, що винесена з порушенням встановленої процедури.
Звертає увагу, що проходить службу в ЗСУ у військовій частині, яка приймає безпосередню участь у проведенні військових дій, тому можливість його участі в розгляді справи суттєво обмежена При цьому бажає приймати участь в розгляді справи про адміністративне правопорушення, особисто надати показання по суті справи, безпосередньо висловити заперечення, скористатись своїм правом на захист. Для того, щоб він мав можливість скористатись своїми правами, його необхідно заздалегідь повідомити про дату розгляду справи.
ОСОБА_1 у судове засідання апеляційної інстанції не прибув, при цьому належним чином, завчасно повідомлений про день, час і місце апеляційного розгляду даної справи. 
Захисник адвокат Мозговий О.В., діючий в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , обізнаний про день, час і місце апеляційного розгляду даної справи, надав суду клопотання розгляд справи у суді апеляційної інстанції без його участі.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 294 КУпАП України, апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.
До цього ж, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 року ЄСПЛ у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 зазначеної Конвеції (§66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року в справі "Смірнова проти України").
Частиною 6 ст. 294 КУпАП встановлено, що неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи.
За таких обстави, керуючись ст. 268 КУпАП України, суд апеляційної інстанції вважає можливим розглянути цю справу за відсутністю ОСОБА_1 на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи.
Вивчивши, перевіривши та оцінивши матеріали адміністративної справи, обміркувавши наведені доводи захисту, викладені ним у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Положеннями ст. 268 КУпАП регламентовано, що справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Всупереч зазначеним вимогам закону справа стосовно ОСОБА_1 розглянута без його участі та участі захисника адвоката, без даних про належне їх повідомлення про дату, час та місце розгляду справи.
Так, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 повідомлено про дату судового засідання на 22.10.2025 року, при цьому судове засідання проведено 04.11.2025 року, за результатами якого ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності. 
Водночас в постанові наведено, що в судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади. 
Разом з цим, матеріали справи не містять жодних даних про призначення справи на 04.11.2025 року, про направлення сторонам повідомлення про дату, час та місце судового засідання на вказану дату та відповідно про належне їх повідомлення, тобто про обізнаність ОСОБА_1 та його захисника адвоката про призначений розгляд справи. 
Апеляційний суд наголошує, що лише розміщення повідомлення на офіційному веб-сайті судової влади не може вважатися належним повідомленням особи, з урахуванням даних, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем. Судом першої інстанції не здійснено усіх можливих дій для належного повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а лише формально зазначено про наявність даних на офіційному веб-сайті судової влади.
Отже, під час апеляційного перегляду встановлено, що проведення судового розгляду за відсутністю даних про належне повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника адвоката, порушено право на захист ОСОБА_1 , що є підставою для скасування оскаржуваної постанови суду.
З огляду на зазначене, такі істотні порушення тягнуть за собою скасування судового рішення та постановлення нової постанови судом апеляційної інстанції.
Згідно зі ст. 294 КУпАП в разі скасування постанови суду першої інстанції суд апеляційної інстанції повинен розглянути справу по суті з винесенням нового рішення, або закрити провадження у справі.
За змістом ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП України, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення.
Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
При розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Також при розгляді справ про адміністративні правопорушення необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247, 280 КУпАП України, а зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 цього Кодексу. У ній, зокрема, потрібно наводити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначати мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно припису ст. 8 КУпАП України особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону.
Згідно положень ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року за № 3477-ІV рішення ЄСПЛ - є джерелом права в Україні.
Відповідно до положення частини 1 статті 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини в справі «Бендерський проти України" (заява № 22150/02, параграф 2), у якому відображений принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені судом.
Апеляційним судом встановлено, що 22 вересня 2025 року о 09 год. 00 хв. в Дніпропетровській області, м. Кривий Ріг, вул. Нікопольське шосе, 5Б, громадянин ОСОБА_1 керував транспортним засобом Mitsubishi Space Star, н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: поведінка, що не відповідає обстановці, звужені зіниці очей, що не реагують на світло. На законну вимогу працівника поліції пройти медичний огляд у встановленому законом порядку в закладі охорони КП КБЛПД ДОР громадянин ОСОБА_1 відмовився. Зафіксовано на БК № 475777, № 475763, № 471641.
Вина ОСОБА_1 підтверджується належними та допустимими доказами, які є додатком до протоколу про адміністративне правопорушення ЕПР1 № 461360 від 22.09.2025 року, зокрема:
- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 22.09.2025 року, згідно якого огляд не проводився;
- рапортом поліцейського взводу 2 роти 2 батальйону 2 ППП у м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області Олексієнка Д.С., відповідно до якого, 22.09.2025 року під час несення служби зупинено транспортний засіб Mitsubishi Space Star, н.з. НОМЕР_1 під керуванням громадянина ОСОБА_1 , під час перевірки виявлено ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: поведінка, що не відповідає обстановці та звужені зіниці очей, що не реагують на світло, останньому запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я, на що останній відмовився;
- роз`ясненням про відсторонення від права керування транспортним засобом від 22.09.2025 року;
- даними відеозапису зі службового портативного відео-реєстратора працівників ППП в місті Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області ДПП, з якого вбачається, факт відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння.
Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 інкриміновано вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за ознакою керування транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння та відмову від проходження відповідного огляду.
Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП, адміністративна відповідальність передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Отже, доказуванню в даному випадку підлягає факт керування транспортним засобом, виявлення ознак наркотичного сп`яніння та факт відмови водія від проходження огляду на вимогу поліцейського. 
Апеляційний суд вважає відеозапис поліцейських належним та допустимим доказом, який беззаперечно підтверджує події викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, на відеозаписі логічно та послідовно зафіксований весь перебіг подій, який стосується саме адміністративного правопорушення, підстав для сумніву щодо достовірності у апеляційного суду не виникає.
Дослідивши матеріали справи, з урахуванням доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає їх належними та допустимими доказами, якими беззаперечно підтверджено наявність обов`язкових ознак інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, зокрема факт керування транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння та факт відмови водія від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, що не заперечується стороною захисту.
Відповідно до відеозапису поліцейських вбачається, що після зупинки ОСОБА_1 , під час спілкування із поліцейськими, останніми виявлено ознаки наркотичного сп`яніння, в наслідок чого висунуто вимогу у проходженні огляду у закладі охорони здоров`я, на що останній не погодився. При цьому, апеляційний суд не вбачає ознак здійснення тиску на ОСОБА_1 або підбурювання до відмови у проходженні огляду, оскільки рішення про непогодження проходити такий огляд було виваженим та твердим волевиявленням водія ОСОБА_1 . 
Апеляційний суд наголошує, що встановлення ознак сп`яніння є суб`єктивним судженням поліцейського, який за своїм внутрішнім переконанням під час спілкуванням із водієм може вбачати ознаки такого сп`яніння, що є безумовною підставою для вимоги в проходженні відповідного огляду. Виявлення та оголошення ознак сп`яніння, не є твердженням про стан сп`яніння водія, а вказує на необхідність в проходженні огляду для спростування або доведення перебування в стані сп`яніння. 
При цьому норми діючого Інструкції та КУпАП не вимагають проведення окремої процедури для встановлення ознак сп`яніння, вони виявляються поліцейським під час спілкування з водієм та можуть бути спростовані проходженням огляду на стан сп`яніння, чим в даному випадку водій ОСОБА_1 не скористався та відмовився від проходження відповідного огляду. 
Наданими матеріалами беззаперечно доведено факт наявності ознак сп`яніння, які не заперечив ОСОБА_1 під час спілкування із поліцейським, однак на вимогу поліцейського, в порушення положень п. 2.5 ПДР України, не погодився проходити відповідний огляд. При цьому, поліцейський наголосив, що в разі відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, буде складено протокол, тобто передбачена адміністративна відповідальність, однак ОСОБА_1 свого рішення не змінив та не погодився проходити огляд у передбаченому законом порядку, що є складом адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Апеляційний суд вважає, що протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимог ст. 256 КУпАП, оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення не містить суттєвих порушень, які б давали суду підстави для визнання доказів недопустимими або неналежними. 
В процесі доказування вини, доцільно керуватись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України»(з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282. Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.
Отже, апеляційним судом перевірені всі доводи сторони захисту та поза розумним сумнівом встановлено, що матеріалами справи підтверджено, як факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 , так і факт його відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння на вимогу поліцейського, що є єдиними обов`язковими ознаками порушення вимог п. 2.5 ПДР України та відповідно ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Доводи сторони захисту не вказують на порушення вимог закону, що б в свою чергу потягло визнання доказів недопустимим або вказувало на відсутність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого адміністративного правопорушення.
На підставі викладеного, апеляційним судом не встановлено порушень порядку проходження огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 відповідно до ст. 266 КУпАП та Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 11 листопада 2015 року.
При визначенні виду та розміру адміністративного стягнення, апеляційний суд відповідно до вимог ст. 33 КУпАП враховує всі обставини справи, характер вчиненого правопорушення, особу яка притягується до адміністративної відповідальності, ступінь його вини, майновий стан.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту.
Відповідно до ст. 23 КУпАП, адміністративні стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчинення нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 вчинив правопорушення, яке відрізняється підвищеною суспільною небезпекою та є одним із найнебезпечніших правопорушень на транспорті.
Враховуючи характер та ступінь суспільної небезпеки вчинених правопорушень, особу ОСОБА_1 та ступінь його вини, вважаю необхідним та достатнім застосувати до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 років. Таке стягнення буде справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових правопорушень.
На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-
п о с т а н о в и в :
апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , – задовольнити частково.
Постанову Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 листопада 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, – скасувати.
Визнати винним ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та піддати адміністративному стягненню у виді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 гривень (сімнадцять тисяч гривень 00 копійок), з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1(один) рік.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судовий збір на користь держави в сумі 665 (шістсот п`ять) грн. 60 копійок.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя         Ірина СВІЯГІНА