Справа № 211/854/26
Провадження № 2/211/2814/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 квітня 2026 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Сарат Н.О.
секретаря Зоріної С.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні взалі суду м. Кривого Рогу цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на навчання, -
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, який уточнив 25.02.2026 року, до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів на його утримання так як він продовжує навчання, вказавши, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , військовослужбовець ЗСУ, на даний час має статус зниклого безвісти за особливих обставин (під час виконання бойового завдання), що підтверджується Витягом з ЄРДР № 12025041730001616. Позивач є студентом денної форми навчання, 4 курсу Криворізького національного університету, термін навчання до 30.06.2026 року. Син потребує допомоги батька, у зв`язку з продовженням навчання, тому просить суд стягнути з відповідача аліменти на його користь та утримання дитини в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку до закінчення навчання, або до 23 років за умови продовження навчання.
Ухвалою суду від 05.02.2026 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Позивач надав до суду заяву в якій просить розглянути справу у його відсутність, на позовних вимогах наполягає.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступних мотивів.
Як встановлено судом, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , військовослужбовця ЗСУ, який на даний час має статус зниклого безвісти за особливих обставин (під час виконання бойового завдання), що підтверджується Витягом з ЄРДР № 12025041730001616. 
Позивач є студентом денної форми навчання, 4 курсу Криворізького національного університету, термін навчання до 30.06.2026 року, згідно довідки від 10.12.2025 року № 34-79/2025.
Син потребує допомоги батька, у зв`язку з продовженням навчання.
Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Статтею 199 Сімейного кодексу України(далі -СК України) передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину до досягнення нею повноліття (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюютьсяглавою 16 СК України, яка передбачає, зокрема обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті199,200,201цьогоКодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.
Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, що перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та своїх повнолітніх дітей).
Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. При цьому, подаючи до суду позовну заяву, особа має довести наявність вищевказаних фактів, які надають право стягувати аліменти на повнолітню дочку, сина, що продовжують навчання.
Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений у постанові Верховного Суду від 29.01.2018 р., у справі № 622/373/16-ц, в постановах Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15, від 20 травня 2020 року у справі № 635/1139/17 (провадження № 61-350св17).
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1ст. 2 ЦПК України).
Згідностатті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3 частини першоїстатті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.
Вирішуючи питання про допустимість та належність доказів по справі, суд зазначає, наступне. Відповідно до ст. 58 ЦПК належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Належність до справи кожного доказу визначається судом.
Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, а саме визначає розмір аліментів 1/4 частину від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісяця, до закінчення позивачем навчання, тобто до 30.06.2026 року включно.
Відповідно достатті 191 СК Україниаліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Так, датою подачі позову є 02.02.2026 рік.
Позивач також просив суд витребувати з військової частини довідку про доходи відповідача за весь період його служби, суд відмовляє в задоволенні такого клопотання, адже з позовом ОСОБА_1 звернувся лише 02.02.2026 року, а тому немає підстав для витребування доказів про доходи за минулий час, крім того доходи відповідача будуть встановлюватися в порядку виконання рішення.
Згідно ст. 141 ЦПК України, суд вважає можливим судові витрати компенсувати за рахунок держави.
На підставі викладеного, керуючись ст.182, ч. 1 ст.191,199,200 СК України, ст.ст.10,12,13,81,141,263,265,430 ЦПК України,суд
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на навчання - задовольнити частково.
Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , адреса АДРЕСА_1 , аліменти у розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, на користь та на утримання повнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на період його навчання в Криворізькому національному університеті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 включно, а за умови продовження навчання до закінчення навчання, але не більше ніж до 23 років, починаючи стягнення з 02 лютого 2026 року.
В іншій частині позову відмовити.
Судові витрати компенсувати за рахунок держави.
На підставі пункту 1 частини першоїстатті 430 ЦПК Українидопустити негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Повний текст рішення складено 08.04.2026 року.
Суддя:	  	Н. О. Сарат