ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/8098/25 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Валюха В.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі – ВЧ НОМЕР_1 ) про:
- визнання протиправною бездіяльності у не виплаті додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Про питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі – Постанова № 168), з розрахунку 100000,00 грн за період стаціонарного лікування з 21.04.2023 по 04.05.2023 та з 05.05.2023 до 18.05.2023 у Волинському обласному госпіталі ветеранів війни, з 19.05.2023 до 14.08.2023 та з 16.08.2023 до 14.03.2024 в КП «Волинська обласна психіатрична лікарня м. Луцька Волинської обласної ради» внаслідок травми (поранення, контузії), отриманої під час виконання бойових дій щодо захисту Батьківщини, пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я;
- зобов`язання виплатити додаткову винагороду, передбачену Постановою № 168 за період стаціонарного лікування з 21.04.2023 по 04.05.2023 та з 05.05.2023 до 18.05.2023 у Волинському обласному госпіталі ветеранів війни, з 19.05.2023 до 14.08.2023 та з 16.08.2023 до 14.03.2024 в КП «Волинська обласна психіатрична лікарня м. Луцька Волинської обласної ради» з розрахунку 100000,00 грн за період стаціонарного лікування внаслідок травми (поранення, контузії), отриманої 11.11.2022 під час виконання бойових дій щодо захисту Батьківщини, пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач у період з 27.08.2022 по 24.01.2024 проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_2 .
11.11.2022 брав участь у бойових діях в районі н.п. Водяне Донецької обл. у складі ВЧ НОМЕР_2 , під час виконання бойового завдання отримав бойову травму.
З 07.02.2023 позивач був зарахований до складу ВЧ НОМЕР_1 , з якої був звільнений наказом командира ВЧ НОМЕР_1 з військової служби з 08.04.2024 (наказ № 65-РС/дск від 08.04.2024).
Після отриманої травми позивач тривалий термін перебував на стаціонарному лікуванні як військовослужбовець ВЧ НОМЕР_2 та ВЧ НОМЕР_1 . Зокрема, з 21.04.2023 по 04.05.2023 та з 05.05.2023 до 18.05.2023 у Волинському обласному госпіталі ветеранів війни, з 19.05.2023 до 14.08.2023 та з 16.08.2023 до 14.03.2024 - в КП «Волинська обласна психіатрична лікарня м. Луцька Волинської обласної ради».
24.02.2025 позивач звернувся із рапортом до командира ВЧ НОМЕР_1 , до якого долучив довідку про обставини отримання травми та медичну документацію, яка підтверджувала час перебування на стаціонарному лікуванні як військовослужбовця ВЧ НОМЕР_1 . У рапорті позивач просив здійснити виплати, передбачені Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року № 260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197 (далі – Порядок № 260).
У березні 2025 року позивач отримав відповідь від ВЧ НОМЕР_1 , у якій запропоновано звернутися за вказаною виплатою до ВЧ НОМЕР_3 .
Вважаючи протиправною відмову у виплаті додаткової винагороди за час перебування на стаціонарному лікуванні після отримання поранення, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 28.07.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а. с. 31).
Представник відповідача Галушка Г.М. подав відзив на позовну заяву та звернувся до суду із клопотанням про залишення позовної заяви без руху, оскільки позивач пропустив строк звернення до суду та не подав заяви про поновлення цього строку (а. с. 34-36, 45-52).
16.02.2026 суд постановив ухвалу про залишення позовної заяви без руху, відповідно до якої позовну заяву ОСОБА_1 до ВЧ НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії залишено без руху. Встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви – п`ять днів з дня вручення цієї ухвали. Роз`яснено, що у випадку не усунення недоліків позовної заяви у встановлений судом строк позовну заяву в частині позовних вимог буде залишено без розгляду на підставі частини п`ятнадцятої статті 171, пункту 7 частини першої статті 240 КАС України (а. с. 63-64).
23.02.2026, на виконання ухвали суду від 16.02.2026 про залишення позовної заяви без руху, від представника позивача Голошви В.Л. надійшло клопотання про поновлення строку звернення до суду (а. с. 68-70). Позивач ОСОБА_1 заяви про поновлення строку звернення до суду окремо від свого представника не подав. Представник відповідача Галушка Г.М. подав заперечення на клопотання про поновлення строку звернення до суду (а. с. 73-75).
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 15.04.2026 продовжено розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до ВЧ НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії. Клопотання про поновлення строку звернення до суду задоволено. Поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з позовом до ВЧ НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії (а. с. 78-79).
Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково з таких мотивів та підстав.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 наказом командира ВЧ НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 27.08.2022 № 239 зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення. Після отримання 11.11.2022 поранення за обставин безпосередньої участі у бойових діях, під час захисту Батьківщини, а саме виконання бойових завдань у складі підрозділу ВЧ НОМЕР_2 в АДРЕСА_1 , позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 15.11.2022 по 12.12.2022 (28 діб), у грудні 2022 року позивачу було нараховано та виплачено ВЧ НОМЕР_2 додаткову грошову винагороду у розмірі 100000 грн. У січні 2023 року позивачу нараховано та виплачено ВЧ НОМЕР_2 додаткову винагороду у розмірі 36774,19 грн. Наказом командира ВЧ НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 24.01.2023 № 24 позивача вважати таким, що справи та посаду здав і вибув до нового місця служби, з 24.01.2023 виключений із списків особового складу та всіх видів забезпечення. Вказані обставини підтверджуються листом ВЧ НОМЕР_2 від 24.04.2025 № 2174 (а. с. 27-28).
З лютого 2023 року по 24.04.2024 позивач проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_1 , про що свідчить наказ командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.04.2024 № 117 (а. с. 25-26), відповідно до якого старшого солдата ОСОБА_1 , звільненого наказом командира ВЧ НОМЕР_1 (по особовому складу) від 08.04.2024 № 65-РС/дск з військової служби у відставку, з 24.04.2024 виключено зі списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення.
24.02.2025 позивач звернувся до відповідача із рапортом про виплату додаткової винагороди (а. с. 23), додавши копію довідки про обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) № 4174 від 11.11.2022 та копії документів з медичного закладу про лікування (а. с. 7-22).
Листом від 18.03.2025 № 7248 ВЧ НОМЕР_1 запропонувала позивачу звернутися до ВЧ НОМЕР_2 для отримання всіх виплат, зазначених у рапорті за вх. від 09.03.2025 № 12828 (а. с. 24).
У свою чергу, ВЧ НОМЕР_2 листом від 24.04.2025 № 2174 повідомила позивача, що для виплат додаткової винагороди за час перебування на стаціонарному лікуванні в період з 21.04.2023 по 14.03.2024 належить звертатись до військової частини, до списків особового складу якої на той час позивач був зарахований та отримував всі види забезпечення (а. с. 27-28).
При вирішенні спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.
Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ (далі – Закон № 2011-ХІІ) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Згідно із частиною другою статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять:
посадовий оклад, оклад за військовим званням;
щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);
одноразові додаткові види грошового забезпечення.
За приписами частини четвертої статті 9 Закону № 2011-ХІІ грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Відповідно до пункту 1 Постанови № 168 на період воєнного стану особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, Державної кримінально-виконавчої служби, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, розмір такої додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Абзацами першим – четвертим пункту 1-2 Постанови № 168 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що виплата додаткової винагороди та одноразової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників). Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення. Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які:у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Згідно із пунктом 11 розділу «XXXIV. Особливості виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану» Порядку № 260 (у редакції, чинній на момент подання рапорту) у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включаються військовослужбовці, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні (отримують медичну та/або реабілітаційну допомогу у сфері охорони здоров`я в стаціонарних умовах) в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії,- за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні або у відпустці
Відповідно до пункту 12 розділу XXXIV Порядку № 260 підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини. 
Пунктом 9 розділу XXXIV Порядку № 260 визначено, що виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин - особовому складу військової частини; керівника органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин.
Отже, військовослужбовець має право на отримання збільшеної до 100000 грн винагороди за період безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, а також за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, чи у відпустці для лікування після тяжкого поранення (контузії, травми або каліцтва). Проте умовою її виплати є належне підтвердження фактів: виконання бойових завдань; отримання поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини; перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), а також надання відпусток за станом здоров`я через отримане тяжке поранення на підставі висновку військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії (вказані висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду від 05.11.2025 у справі № 340/2976/23).
Верховний Суд у постанові від 05.09.2025 у справі № 600/3296/23-а вказав, що встановлена Постановою № 168 додаткова винагорода в розмірі 100000 гривень підлягає виплаті, зокрема, військовослужбовцям Збройних Сил України, які перебувають на стаціонарному лікуванні у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини. Тобто норми Постанови № 168 передбачають встановлення двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100000 грн винагороди за час перебування військовослужбовця на стаціонарному лікуванні, а саме: пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва) військовослужбовця із захистом Батьківщини, а також перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку із таким пораненням (контузією, травмою, каліцтвом).
Спірним у цій справі є питання нарахування та виплати додаткової винагороди за період стаціонарного лікування з 21.04.2023 по 04.05.2023 та з 05.05.2023 до 18.05.2023 у Волинському обласному госпіталі ветеранів війни, з 19.05.2023 до 14.08.2023 та з 16.08.2023 до 14.03.2024 в КП «Волинська обласна психіатрична лікарня м. Луцька Волинської обласної ради».
При вирішенні спору суд враховує, що позивач звертався до відповідача із рапортом про виплату додаткової винагороди від 24.02.2025 (вх. № 12828 від 09.03.2025), надавши копію довідки про обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) № 4174 від 11.11.2022 та копії документів з медичного закладу про лікування.
Проте, відповідач вказаний рапорт по суті не вирішив, а листом від 18.03.2025 № 7248 запропонував позивачу звернутися до ВЧ НОМЕР_2 для отримання всіх виплат, зазначених у рапорті за вх. від 09.03.2025 № 12828 (а. с. 24).
Суд вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо не розгляду рапорту позивача про виплату додаткової винагороди від 24.02.2025 (вх. № 12828 від 09.03.2025), та відхиляє викладену у листі від 18.03.2025 № 7248 позицію про те, що для отримання всіх виплат, зазначених у рапорті за вх. від 09.03.2025 № 12828, позивачу необхідно звернутися до ВЧ НОМЕР_2 .
З огляду на приписи пунктів 9, 11, 12 розділу «XXXIV. Особливості виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану» Порядку № 260, вирішення рапорту про виплату додаткової винагороди за час перебування на стаціонарному лікуванні в період з 21.04.2023 по 14.03.2024 повинно здійснюватися тією військовою частиною, до списків особового складу якої у цей період позивач був зарахований та отримував всі види забезпечення, тобто ВЧ НОМЕР_1 (а не ВЧ НОМЕР_2 , як помилково стверджує відповідач).
Згідно із пунктом 4 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Відповідно до частини четвертої статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У разі якщо ухвалення рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Згідно із усталеною правовою позицією Верховного Суду (постанови Верховного Суду України від 18.03.2014 у справі № 21-11а14, від 22.04.2014 у справі № 21-484а13, постанови Верховного Суду від 03.10.2022 у справі № 520/12333/21, від 09.05.2024 у справі №580/3690/23, від 08.12.2025 у справі № 420/13975/24 та ін.) відповідно до пункту 4 частини другої та частини четвертої статті 245 КАС України суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення на користь позивача лише за умови, що: позивач виконав усі вимоги закону для отримання відповідного рішення; орган влади не має дискреції, тобто не має права обирати між кількома варіантами поведінки. Якщо ж для вирішення питання орган влади повинен здійснити оцінку документів, перевірити їх відповідність, витребувати додаткові відомості, усунути розбіжності або використати інші інструменти, що належать до його компетенції, суд не вправі підміняти собою адміністративний орган, а має лише зобов`язати його розглянути заяву та ухвалити рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом.
Суд звертає увагу, що відповідач фактично допустив протиправну бездіяльність, яка полягає у не розгляді по суті рапорту позивача про виплату додаткової винагороди від 24.02.2025 (вх. № 12828 від 09.03.2025). При цьому, відповідач також не надав жодної оцінки поданим до рапорту медичним документам стосовно того, чи є вони достатніми для видання наказу про виплату додаткової винагороди.
З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, оскільки суд дійшов висновку про те, що відповідач допустив протиправну бездіяльність, яка полягає у не розгляді по суті рапорту позивача про виплату додаткової винагороди від 24.02.2025 (вх. № 12828 від 09.03.2025), тому позовні вимоги належить задовольнити частково у спосіб прийняття рішення про визнання протиправною бездіяльності ВЧ НОМЕР_1 щодо не розгляду вказаного рапорту позивача та зобов`язання відповідача повторно розглянути рапорт позивача про виплату додаткової винагороди від 24.02.2025 (вх. № 12828 від 09.03.2025), з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, та про відмову у задоволенні решти позовних вимог. Так, у задоволенні позовних вимог про зобов`язання відповідача виплатити додаткову винагороду, передбачену Постановою № 168 за період стаціонарного лікування належить відмовити з огляду на те, що рапорт позивача про виплату додаткової винагороди від 24.02.2025 (вх. № 12828 від 09.03.2025) відповідач не розглянув, не надав оцінки поданим до рапорту медичним документам стосовно того, чи є вони достатніми для видання наказу про виплату додаткової винагороди, тоді як адміністративний суд не підміняє суб`єкта владних повноважень і не перебирає на себе його компетенцію, та за умови, коли відповідач не виконав обов`язку ухвалити рішення за результатами поданого рапорту, належним та ефективним способом захисту, який відповідає вимогам статті 245 КАС України, є зобов`язання відповідача повторно розглянути рапорт позивача з урахуванням правових висновків суду, зокрема щодо недопустимості пасивної поведінки та необхідності активного виконання покладених законом обов`язків.
Керуючись статтями 243 - 246, 262 КАС України, суд 

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 про виплату додаткової винагороди від 24.02.2025 (вх. № 12828 від 09.03.2025).
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 ) від 24.02.2025 (вх. № 12828 від 09.03.2025) про виплату додаткової винагороди за період стаціонарного лікування з 21.04.2023 по 04.05.2023, з 05.05.2023 до 18.05.2023 у Волинському обласному госпіталі ветеранів війни, з 19.05.2023 до 14.08.2023, з 16.08.2023 до 14.03.2024 в КП «Волинська обласна психіатрична лікарня м. Луцька Волинської обласної ради», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.М. Валюх