КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа № 761/31425/21
провадження № 22-ц/824/561/2026

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2026 року м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:
судді - доповідача Кирилюк Г. М.
суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.
при секретарі Черняк Д. Ю. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Перша київська державна нотаріальна контора, державний нотаріус П`ятої київської державної нотаріальної контори Наумов Віталій Володимирович про визнання заповіту недійсним, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 грудня 2024 року у складі судді Юзькової О. Л.,

встановив:

31.08.2021 ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на ті підстави, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Єдиним його спадкоємцем першої черги є вона - його дочка ОСОБА_1 . 
Після організації та проведення похорон, від невідомої їй на той час людини - ОСОБА_2 , їй стало відомо, що батько склав на його користь заповіт, тому він має намір проживати у спадковому майні - будинку, який належав спадкодавцеві та здійснив недопуск до нього. 
Зазначала, що вона звернулася до правоохоронних органів з метою притягнення до відповідальності осіб, які протиправним шляхом заволоділи спадковим майном, де їй було надано копію заповіту, який, начебто , був укладений її батьком. 
Вона впевнена, що батько не мав ніколи наміру позбавляти її спадщини, а навпаки говорив, що має намір залишити все їй або її доньці - ОСОБА_4 , 1995 року народження. 
Вважає, що відповідач, який є зовсім незнайомою особою їй, друзям та родичам спадкодавця, неправомірно примусив спадкодавця до правочину або скористався станом здоров`я особи для укладення правочину. 
Звертає увагу, що спадкодавець є особою з інвалідністю 2 групи через наявність хронічних захворювань, які загострилися напередодні його смерті, а заповіт складено за 12 днів до смерті спадкодавця. 16.02.2021 її батько перебував у лікарні, де йому надавали медичну допомогу та призначали ліки, які могли вплинути на його стан здоров`я, пригнітити його волю тощо. 
26 червня 2021 року вона подала до Першої київської державної нотаріальної контори заяву про відкриття спадкової справи. 
Вона змогла отримати копію заповіту, в якому побачила, що заповіт не підписаний батьком, хоча він мав можливість підписувати документи, що й робив під час отримання пенсії, а також факт спроможності використовувати у повній мірі руки можуть підтвердити свідки - сусіди, родичі тощо. Їй здається, що заповіт взагалі є фікцією та батько навіть не був у нотаріуса, де наче б то укладено заповіт. 
27.10.2023 ОСОБА_1 подала заяву про уточнення позовних вимог.
Зазначила, що після смерті ОСОБА_3 , залишилась спадщина : 
3/24 частини земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:91:068:0003, загальною площею 0,10 га, цільове призначення (використання) якої: будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;
3/24 частин житлового будинку 32-А та споруди, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
Під час спілкування з нотаріусом за місцем подання заяви про відкриття спадкової справи їй стало відомо, що 18 лютого 2021 року державним нотаріусом П`ятої київської державної нотаріальної контори Наумовим В. В. за участі свідків ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та підписанта ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , складено та підписано заповіт від 18 лютого 2021 року, який був зареєстрований в реєстрі за №5-81 (номер нотаріального бланку НМР 667029).
Відповідно до заповіту, померлий на випадок своєї смерті зробив розпорядження, яким: житловий будинок та земельну ділянку заповідав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . 
Як зазначено в заповіті, на прохання ОСОБА_3 цей заповіт записано з його слів нотаріусом за допомогою загальноприйнятих технічних засобів (комп`ютера), за його дорученням, у зв`язку з хворобою та поганим зором, заповіт йому почитано вголос нотаріусом та свідками, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . У зв`язку з тим, що ОСОБА_3 не може сам прочитати та підписати заповіт, згідно зі ст. 1253 ЦК України, заповіт посвідчено в присутності свідків: ОСОБА_5 ; ОСОБА_6 , які зачитали цей заповіт та поставили свої підписи на ньому. У зв`язку з хворобою та поганим зором ОСОБА_3 , він не може підписати заповіт власноручно, на його особисте прохання та в його присутності текст заповіту підписав ОСОБА_7 . 
Вважає, що ОСОБА_3 міг підписати заповіт власноруч, оскільки не хворів такими захворюваннями, які не дозволяли йому бачити те, що він підписує. Також батько не був у місці укладення заповіту за адресою: АДРЕСА_1 . 
Посилаючись на вказані обставини, просила суд визнати недійсним заповіт від 18 лютого 2021 року, посвідчений державним нотаріусом П`ятої київської державної нотаріальної контори Наумовим В. В., зареєстрований в реєстрі за № 5-81 (номер нотаріального бланку НМР 667029), за яким ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , що проживав за адресою: АДРЕСА_2 , заповідав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , належне йому на праві власності майно.
ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву, зазначивши, що тривалий час він проживає за адресою: АДРЕСА_1 . За цією адресою знаходяться декілька квартир і одним з його сусідів був ОСОБА_3 . Вони з ним товаришували, він постійно піклувався про нього, приносив їжу, купував ліки, турбувався про стан його здоров`я. Часто викликав лікарів, що робили обстеження. Коли ОСОБА_3 помер, він займався похованням. Позивачка протягом п`яти років взагалі не відвідувала батька, не цікавилась його життям, не надсилала кошти, не турбувалась про нього. Після його смерті вона почала здійснювати активні дії щодо отримання спадщини, неодноразово викликала поліцію. ОСОБА_3 не страждав на психічні розлади, не перебував на обліку у психоневрологічному диспансері. За своїм психічним станом був здатним усвідомлювати значення своїх дій та міг ними керувати. Заповіт, складений 18.02.2021, відповідає вимогам закону та волі спадкодавця. Підстави для визнання його недійсним відсутні.
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 20 грудня 2024 року вказаний позов залишено без задоволення.
Судове рішення мотивовано тим, що : 
матеріали, надані П`ятою київською державною нотаріальною конторою на відповідну ухвалу суду, свідчать, що спірний заповіт складено в м. Києві, 18 лютого 2021 року о 14 годині 30 хвилин; 
з заповіту вбачається, що зміст статей 1228, 1234, 1241, 1254, 1255, 1305 ЦК України спадкодавцю роз`яснено; 
заповіт складено і підписано в двох примірниках, один з яких залишається на зберіганні в справах П`ятої київської державної нотаріальної контори, а другий видано заповідачу; 
на прохання ОСОБА_3 заповіт записано з його слів нотаріусом за допомогою загальноприйнятих технічних засобів (комп`ютера), за дорученням заповідача, у зв`язку з хворобою та поганим зором, заповіт прочитано заповідачу нотаріусом та свідками ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вголос; 
у зв`язку із тим, що ОСОБА_3 не міг сам прочитати та підписати заповіт, згідно ст. 1253 ЦК України заповіт посвідчено в присутності свідків: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 (паспорт НОМЕР_1 , виданий Дніпровським РУ ГУ МВС України в місті Києві 24.09.2022 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків - НОМЕР_2 ); ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 (паспорт НОМЕР_3 , виданий Московським РУГУ МВС України в місті Києві 18.06.1997 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків - НОМЕР_4 ); 
свідки, які не є спадкоємцями за заповітом, членами сім`ї та близькими родичами спадкоємців за заповітом, зачитали заповіт вголос та поставили свої підписи на ньому; 
у зв`язку з хворобою та поганим зором ОСОБА_3 , неможливістю підписання заповіту власноручно, на особисте прохання заповідача та в його присутності текст заповіту підписав ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків - НОМЕР_5 ; паспорт НОМЕР_6 , виданий Володимир-Волинським МВУМВС України у Волинській області 04.04.2002 року, місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_4 ; 
заповіт записаний нотаріусом зі слів ОСОБА_3 ; 
особу заповідача та свідків було встановлено, їх дієздатність перевірено; 
також встановлено особу ОСОБА_7 , перевірено його дієздатність; 
в судовому засіданні свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_6 не заперечували обставини складання заповіту. Зазначили, що ОСОБА_3 був при ясному розумі та усвідомлював, яке розпорядження робив; 
з огляду на обставини, встановлені в судовому засіданні, пояснення свідків та з огляду на форму заповіту та зазначені в ньому відомості, підстави вважати, що спірний правочин не відповідає вимогам ст. 203, 209, 1247 ЦК України відсутні і доказів зворотного отримано не було; 
при цьому, суд не може покласти в основу рішення щодо визнання недійсним заповіту доводи позивача про те, що в матеріалах справи наявні копії правочину в яких зазначено різний час його складання, оскільки судом отримано належним чином завірену копію примірника заповіту ОСОБА_3 від 18.02.2021, що зберігається в справах П`ятої київської державної нотаріальної контори. В свою чергу час внесення інформації про складання заповіту до відповідного реєстру не може свідчити про недійсність правочину; 
під час розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про відсутність у заповідача волевиявлення на здійснення розпорядження щодо належного йому майна, також не було отримано і доказів, що спадкодавець не міг станом на 18.02.2021 розуміти значення своїх дій та керувати ними.
14.02.2025 ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 грудня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити та відшкодувати судові витрати по справі. 
Свої доводи мотивує тим, що судом першої інстанції не було надано належної уваги всім документам та доказам по справі, не зробив все можливе, щоб в суді почути пояснення та свідчення державного нотаріуса П`ятої київської державної нотаріальної контори ОСОБА_8 щодо невідповідностей в документах та відсутності медичних довідок щодо здоров`я її батька ( зір, рухливість). 
В справі наявні три варіанти заповіту і всі три мають різний час, а один з цих екземплярів не має часу взагалі. 
В заповіті відсутній підпис батька, а в переданих з П`ятої київської державної нотаріальної контори документах відсутні медичні документи, які б підтверджували його нерухливість та сліпоту. 
Ухвала суду першої інстанції про витребування документів з 5 психдиспансеру повернулась не знайшовши адресата. 
Допит свідків, який відбувся 04.06.2024, показав, що всі свідки відповідача її знають і бачили, що вона приїздила до тата. Двоє свідків показали, що тато самостійно писав і добре бачив, користувався мобільним і домашніми телефонами. Третього свідка ОСОБА_5 в суді не було і чи існує він - невідомо. 
Свідок ОСОБА_7 , який підписав замість її батька заповіт, на її запитання як він може пояснити відсутність підпису ОСОБА_3 в заповіті - замовчав. На запитання судді, чи може ОСОБА_7 це пояснити, свідок чітко відповів, що «ні».
Також в справі є довідка з Шевченківського РУГУ МВС України про те, що вона двічі 02.03.2021 та 09.03.2021 викликала поліцію, бо не могла потрапити до тата або взяти його особисті речі. 
Свідок ОСОБА_6 підтвердив, що бачив її у батька, її доньку і його правнуків. Підтвердив, що тато самостійно викликав лікарів, телефонував з власного мобільного, заповнював всі квитанції, приймав родичів, друзів - вів для свого віку активне соціальне життя і був взмозі самостійно підписати заповіт.
Жодного лікаря стороною відповідача викликано не було. 
Всі сплачені квитанції і документи надані нею.
Дивним виглядає місце складання заповіту, адже найближчим за місцем проживання її тата є Перша київська нотаріальна контора.
Вона наполягала, що її тато любив писати їй листи і всі квитанції заповнював самостійно, і у випадку складання ним заповіту особисто, підписав би його. 
Правом надання відзиву на апеляційну скаргу інші учасники справи не скористались.
В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.
Представник ОСОБА_2 - адвокат Дернова (Чехоєва) Н. М. просила в задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Державний нотаріус П`ятої київської державної нотаріальної контори Наумов В. В. по обставинам посвідчення ним заповіту ОСОБА_3 суду пояснив, що вказаний заповіт посвідчувався вдома, адресу не пам`ятає. До нього напередодні хтось приїжджав, повідомили про зміст заповіту. Він завчасно склав його текст, без печатки, без реєстрації. Волю заповідача дізнався, коли приїхав посвідчувати заповіт. Разом з ним в квартиру заповідача зайшли два свідка і 1 особа - підписувач. Хтось зі свідків зачитав заповіт, запитали, чи він згоден. Він був згоден. Підписувач його підписав. Була довідка, що заповідач не має психічних захворювань, що не стоїть на обліку. Він не пам`ятає, чому заповідач не міг сам підписати заповіт, може у нього з зором щось було. Чи пересвідчився він в тому, що особа не може сама прочитати заповіт, не пам`ятає. З приводу різного часу на примірниках заповіту зазначив, що : « може тут я просто написав час, який я був у нього, а коли я вже приїхав до контори, написав чогось 14.30». Хто заплатив за послуги нотаріуса не пам`ятає. 
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені судом належним чином. 
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
З договору дарування 3/24 частин домоволодіння від 24.07.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С. В., вбачається, що ОСОБА_3 належало на праві власності 3/24 частин домоволодіння з будівлями та спорудами під номером АДРЕСА_1 , що розташований на земельній ділянці розміром 1 328 кв.м.
Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку, ОСОБА_3 на підставі рішення Київської міської ради від 24 червня 2004 року №326-1/1536, є власником земельної ділянки площею 3/24 від 0,1000 га, кадастровий номер 8000000000:91:068:003, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 
ОСОБА_9 проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 . 
18 лютого 2021 року ОСОБА_3 склав заповіт, посвідчений Наумовим В. В., державним нотаріусом П`ятої київської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за №5-81, за яким 3/24 частин належної йому на праві власності земельної ділянки від 0,1000 га (кадастровий номер 8000000000:91:068:003) ,розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , та 3/24 належного йому на праві приватної власності жилого будинку АДРЕСА_1  заповів ОСОБА_2 . 
На звороті заповіту зазначено, що заповіт записаний нотаріусом зі слів ОСОБА_3 , а також що у зв`язку з тим, що останній через хворобу та поганий зір не може особисто прочитати уголос та підписати текст заповіту, за його дорученням та в його та нотаріуса присутності текст заповіту до його підписання зачитаний уголос запрошеними ним свідками ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та підписаний ОСОБА_7 . При складанні та посвідченні цього заповіту на бажання ОСОБА_3 були присутні свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які у його присутності прочитали заповіт уголос до підписання його заповідачем і поставили на заповіті свої підписи. Особи заповідача та свідків встановлено, їх дієздатність перевірено. Особу ОСОБА_7 , який підписав заповіт у його присутності, встановлено, дієздатність перевірено. У зв`язку з хворобою ОСОБА_3 за його дорученням заповіт складено та посвідчено удома за адресою: АДРЕСА_2 . При цьому одночасно засвідчує справжність підпису ОСОБА_7 
ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 81 року. 
Із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 до Першої київської державної нотаріальної контори 26 червня 2021 року звернулась ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 - ОСОБА_2 .
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо підстав для відмови в позові з огляду та таке. 
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові. 
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. 
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).
Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 липня 2021 року в справі № 759/24061/19 (провадження № 61-8593св21), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 лютого 2025 року в справі № 183/4256/21 (провадження № 61-15813сво23)).
Згідно частини другої статті 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.
Тлумачення частини другої статті 1257 ЦК України свідчить, що для дійсності заповіту волевиявлення заповідача має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Воля - це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту). Волевиявлення - це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених ЦК України (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 травня 2018 року у справі № 756/14304/15-ц (провадження № 61-11896св18)).
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
У справі, що переглядається, при зверненні із позовом ОСОБА_1 зазначала, що спадкодавець був особою з інвалідністю 2 групи через наявність хронічних захворювань, проте він не хворів такими захворюваннями, які не дозволяли йому бачити. Батько мав намір залишити житловий будинок та земельну ділянку позивачці або її доньці - своїй онуці. 
Згідно довідки до Акта огляду МСЕК, ОСОБА_3 встановлено другу групу інвалідності, дата огляду 19.03.09, рекомендовані заходи по відновленню працездатності : «Д» облік у ортопеда. 
Судом встановлено, що текст оспорюваного заповіту виготовлено нотаріусом за допомогою загальноприйнятих технічних засобів після встановлення волевиявлення заповідача.
У зв`язку із фізичною вадою - слабким зором, заповідач не міг прочитати текст заповіту самостійно, тому на прохання заповідача заповіт був прочитаний вголос та на прохання заповідача заповіт в його присутності, нотаріуса та свідків підписав ОСОБА_7 . 
Допитаний як свідок ОСОБА_6 підтвердив, що був сусідом ОСОБА_3 . Знав його з 2017 року. Кожен день його бачив, навідувався в його квартиру. Родичів померлого спочатку не знав. 6-7 років тому побачив його онуку, яка пару раз приїжджала. Позивачку також бачив пару раз. ОСОБА_3 за пів року до смерті сам себе обслуговувати вже не міг. Коли хотів в туалет, дзвонив ОСОБА_10 , і той водив його в туалет, виводив за ремінь. Його дружина готувала їсти. Бачив, що у ОСОБА_3 був кнопочний телефон, він кнопки бачив. У нього стояв протез, він не міг через нього сам ходить, протез був стертий, його виводили. Від дізнався, що ОСОБА_3 хоче залишити заповіт на ОСОБА_2 , щоб його хтось доглядав до смерті. Коли посвідчували заповіт, всі зайшли в кімнату, ОСОБА_11 прочитав заповіт, нотаріус дав їм підписати. Він прослухав заповіт і підписав, що при ньому таке було. Вважає, що ОСОБА_3 був в змозі сам підписати заповіт.
Допитаний як свідок ОСОБА_7 підтвердив, що 13 років жив в одному домі з ОСОБА_3 , двері в двері. Жодного разу не бачив, щоб його дочка приїжджала. В кінці тяжко йому було. Він від його дверей до подвір`я зробив перила, щоб він міг виходити у двір. Коли ОСОБА_3 помер, він дістав штани і сорочку для поховання, організовував поминальний обід. Зазначив, що його запросили підписати заповіт, оскільки заповідач не бачив маленькі букви, проте телефоном користувався, до цього читав без окулярів. 
Допитана в якості свідка ОСОБА_12 суду підтвердила, що позивачку бачила один раз. Пані зайшла з буханкою хліба, ОСОБА_13 взяв хліб, вона пішла. Він мені сказав : «Это как бы дочь». Один раз бачила маленьку худеньку жіночку. Він погано ходив, на вулиці любив посидіти, міг задрімати. Сусіди йому допомагали, прали, варили. Ще влітку він бачив добре, всіх впізнавав. Останній час до нього ніхто не приходив. Піклування він отримував від ОСОБА_14 , коли дід захворів, він привозив йому лікаря. ОСОБА_3 користувався телефоном, набирав номери, гарно бачив. 
Свідок ОСОБА_15 суду підтвердила, що років 10 бачила подвір`я будинку по АДРЕСА_1 з сусіднього будинку. Приїжджала на АДРЕСА_1 в теплу пору року, бачила ОСОБА_3 на дворі. Бачила, що ОСОБА_16 виводив його на вулицю гуляти. Чула, що дідусь займався аграрною справою, давав рекомендації. Позивачку та її дочку не бачила. Дід був дуже слабкий, не міг сам ходити в магазин. За пів року до смерті його виводив і заводив під руки ОСОБА_17 . 
Судом встановлено, що посвідчений заповіт відповідав волі заповідача ОСОБА_3 , що підтверджується вказаними поясненнями державного нотаріуса, свідків, а також, формою та змістом оспорюваного заповіту.
Доводи позивача про те, що ОСОБА_3 не мав вад зору, а відтак міг сам прочитати і підписати заповіт є необґрунтованими. Покази свідка ОСОБА_12 , яка не була присутня при посвідченні заповіту, в тій частині що ОСОБА_3 добре бачив, враховуючи покази свідка ОСОБА_7 , який був підписантом заповіту, про те, що заповідач хоча й користувався кнопочним телефоном, проте не бачив маленькі букви, а тому просив йому прочитати заповіт, не спростовують ту обставину, що заповідач в силу віку та стану здоров`я запросив інших осіб для допомоги в посвідченні заповіту, при цьому порушень вимог закону щодо форми та посвідчення заповіту суду недоведено. 
Судом також встановлено, що нотаріус перевірив обставини про те, що ОСОБА_3 на момент посвідчення заповіту мав необхідний обсяг цивільної дієздатності, його волевиявлення було вільним, відповідало його внутрішній волі та було спрямоване на настання наслідків, зазначених у заповіті, на розпорядження належним йому майном на випадок своєї смерті, значення своїх дій він розумів.
За змістом частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.
Для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.
У справі про оспорювання правочину, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, позивач має довести не тільки стан фізичної особи в момент вчинення правочину (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо), але й те що під впливом такого стану фізична особа не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (постанови Верховного Суду від 30 травня 2024 року в справі № 229/7156/19, від 24 грудня 2025 року в справі № 697/2446/18).
Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У справі, що переглядається в касаційному порядку, жодною зі сторін не було заявлено щодо проведення посмертної судово-психіатричної експертизи.
Тобто позивачка не довело, що ОСОБА_3 на момент посвідчення заповіту не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.
Встановивши, що підписання заповіту відбулося з дотриманням вимог закону та відображало дійсне волевиявлення заповідача на розпорядження своїм майном, спірний заповіт містить відповідні відомості щодо прочитання його вголос, на особисте прохання заповідача та в її присутності текст заповіту підписано ОСОБА_7 за участі двох свідків, які особисто розписалися про це у заповіті, з урахуванням того, що для посвідчення заповіту при свідках, якщо заповідач не може сам прочитати заповіт, може доводитись в суді не лише медичними документами про стан здоров`я заповідача, а й іншими доказами, суд першої інстанції зробив правильний висновок про відсутність підстав для визнання заповіту недійсним або кваліфікації його як нікчемного.
Колегія суддів погоджуються з висновком суду першої інстанції, що розбіжність у зазначенні часу посвідчення заповіту на примірнику заповіту, копія якого була надана П`ятою київською державною нотаріальною конторою, а саме «о 14 годині 30 хвилин» (а.с.146 т.1) та примірнику заповіту, який знаходиться в спадковій справі Першої київської державної нотаріальної контори, а саме «о 13 годині 15 хвилин» (а.с.74 т.1), причини виникнення якої пояснив державний нотаріус Науменко В. В. в судовому засіданні, не може слугувати достатньою правовою підставою для визнання заповіту недійсним. 
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 грудня 2024 року ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. 
Керуючись ст. 353, 367, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд 

постановив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 грудня 2024 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 06.04.2026.

Суддя-доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук