ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 березня 2026 року	Львів	Справа № 380/6875/25 пров. № А/857/53039/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача: Гінди О.М.,
суддів: Заверухи О.Б., Онишкевича Т.В.,
розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2025 року (головуючий суддя: Москаль Р.М., місце ухвалення - м. Львів) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, -
встановив:
ОСОБА_1 , 07.04.2025 звернувся до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_2 , в якому просив:
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо мобілізації під час дії особливого періоду відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , як особи, яка заброньована за державною установою «Табір для тримання військовополонених «Захід 1» в порядку ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»; 
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 прийняти дії щодо скасування наказу про мобілізацію ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; 
- зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 прийняти дії щодо скасування наказу про зарахування до списків військової частини НОМЕР_1 в частині призову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що попри наявне бронювання від 21.01.2025 за державною установою «Табір для тримання військовополонених Захід 1» та оформлення відстрочки від призову, позивача 20.03.2025 було протиправно, без його згоди, мобілізовано та направлено для проходження військової служби. ІНФОРМАЦІЯ_5 20.03.2025 прийняв протиправне рішення про мобілізацію позивача, оскільки відповідно до положень ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Постанови КМУ від 27.01.2023 № 76 «Деякі питання реалізації положень Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» щодо бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та на воєнний час» позивач не підлягав призову за мобілізацією, про що РТЦК отримав відомості ще 04.02.2025. Численні запити адвоката про надання документів про призов позивача на військову службу та підстави прийняття оскарженого рішення залишені без відповіді та реагування.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 «Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації», на особливий період від 20.03.2025 в частині, що стосується призову солдата ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 видати наказ про звільнення солдата ОСОБА_1 з військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, на підставі пп. г п. 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ІНФОРМАЦІЯ_6 оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.
В апеляційній скарзі зазначає, що в процесі перевірки тимчасового посвідчення військовозобов`язаного ОСОБА_1 , службовою особою ІНФОРМАЦІЯ_2 було виявлено ознаки підроблення військово-облікового документа. Пояснити походження тимчасового посвідчення військовозобов`язаного за неіснуючим реєстраційним номером ОСОБА_1 не зміг. За виявленим фактом було здійснено виклик співробітників правоохоронних органів, проведено вилучення тимчасового посвідчення військовозобов`язаного. Підставою для анулювання бронювання вважається фальсифікація даних з боку військовозобов`язаної особи. За вказаних обставин позивач, будучи придатним за станом здоров`я, підлягав призову на військову службу під час мобілізації на загальних підставах.
Позивач, 23.02.2026 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу відхилити.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких мотивів.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач є громадянином України та проживає в місті Львові, є військовозобов`язаним та з 30.09.2015 перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_7 .
Молодший сержант внутрішньої служби ОСОБА_1 з 06.01.2025 проходив службу на посаді молодшого інспектора відділу охорони державної установи «Табір для тримання військовополонених Захід 1», що підтверджується наказом № ОС-25 від 06.01.2025 та довідкою № 24-6 від 21.03.2025.
З огляду на проходження позивачем служби в органах Державної кримінально-виконавчої служби України, що знаходиться на території Стрийського району Львівської області, державна установа «Табір для тримання військовополонених Захід 1» здійснила бронювання ОСОБА_1 від призову на військову службу за мобілізацією та надіслала до ІНФОРМАЦІЯ_8 матеріали для оформлення бронювання за вихідним № 5/97 від 21.01.2025 для подальшого внесення цих відомостей до реєстру Оберіг безпосередньо працівниками ТЦК та СП з паперових карток обліку військовозобов`язаних.

Позивач, визнаний ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_8 придатним до проходження служби 20.01.2025, що підтверджується даними його облікової картки.
Начальник ІНФОРМАЦІЯ_8 , 21.01.2025 оформив посвідчення про відстрочку від призову на військову службу на період мобілізації та на воєнний час № 139 від 21.01.2025, відповідно до якого військовозобов`язаному ОСОБА_1 , що працює в державній установі «Табір для тримання військовополонених Захід 1» на посаді молодший інспектор відділу охорони, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 18 березня 2015 року № 493-р з переліком посад та професій (додаток до розпорядження № 20), найменування розділу ХХІ пункт 5, надано відстрочку від призову на військову службу на період мобілізації та на воєнний час на строк проведення мобілізації;
Державна установа «Табір для тримання військовополонених Захід 1» 04.02.2025 повідомила ІНФОРМАЦІЯ_4 (за місцем проживання заброньованого працівника) про бронювання ОСОБА_1 та зарахувати його на спеціальний облік, що підтверджується супровідним листом про направлення повідомлення від 24.01.2025 № 5/120, з відміткою про отримання цього листа відповідачем 04.02.2025.
Разом з тим, 20.03.2025 начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 прийняв наказ Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період (а. с. 85), відповідно до п. 1.7 якого солдата ОСОБА_1 призвано на військову службу під час мобілізації, на особливий період, та відправлено до ВЧ НОМЕР_1 .
Позивач, 20.03.2025 виключений з військового обліку військовозобов`язаних на підставі абз. 3 п. 2 ч. 5 ст. 37 (прийняття на військову службу, мобілізація), що підтверджується обліковою карткою та відомостями з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів від 28.04.2025.
Військова частина НОМЕР_3 на підставі поіменного списку військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_2 № 7458 від 20.03.2025 зарахувала солдата ОСОБА_1 , матросом резерву 93 запасної роти з 21.03.2025, що підтверджується п. 47.3 наказу № 85 від 21.03.2025.
Задовольняючі частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки проходження незаконно мобілізованою особою військової служби за призовом під час мобілізації є наслідком прийняття щодо неї протиправного наказу про мобілізацію, то у випадку скасування цього незаконного наказу ефективним засобом правового захисту, що відновить попереднє становище особи, буде спонукання начальника військової частини ухвалити рішення про звільнення позивача з військової служби на підставі підпункту г пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ.
Частиною 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки, позивачем не оскаржується в апеляційному порядку судове рішення суду першої інстанції, а тому, предметом розгляду в суді апеляційної інстанції, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 308 КАС України, є законність і обґрунтованість судового рішення суду у частині задоволення позову.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» № 389-VІІІ від 12.05.2015, (далі – Закон № 389-VІІІ) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон та указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України (ст. 2 Закон № 389-VIII).
Так, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
У подальшому, воєнний стан неодноразово продовжувався та діяв на момент виникнення спірних правовідносин.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 «Про загальну мобілізацію», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.
Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII, (далі – Закон № 3543-XII) встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.
Відповідно до абз. 4, 5 ч. 1 ст. 1 Закону № 3543-XII: мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано;
особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що 20.03.2025 начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 прийняв наказ «Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період» (а. с. 85), відповідно до п. 1.7 якого солдата ОСОБА_1 призвано на військову службу під час мобілізації, на особливий період, та відправлено до ВЧ НОМЕР_1 .
Військова частина НОМЕР_1 на підставі поіменного списку військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_2 № від 20.03.2025 зарахувала солдата ОСОБА_1 , матросом резерву 93 запасної роти з 21.03.2025, що підтверджується п. 47.3 наказу № 85 від 21.03.2025.
Позивач покликається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_4 безпідставно та з порушенням вимог чинного законодавства мобілізовано.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що статтею 23 Закон № 3543-XII визначено виключний перелік військовозобов`язаних осіб, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації.
Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 23 Закону № 3543-XII, не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані:
заброньовані на період мобілізації та на воєнний час за органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, а також за підприємствами, установами і організаціями в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, і перебувають на спеціальному військовому обліку.
Бронювання військовозобов`язаних, які перебувають у запасі, здійснюється в мирний та у воєнний час з метою забезпечення функціонування органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також підприємств, установ і організацій в особливий період (ст. 23 Закону № 3543-XII).
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 25 Закону № 3543-XII, порядок та організація бронювання, критерії, перелік посад і професій, а також обсяги бронювання військовозобов`язаних визначаються цим Законом та нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України, прийнятими на його виконання.
Органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, що здійснюють бронювання військовозобов`язаних, зобов`язані оформити відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язаних, які заброньовані у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, на території відповідальності якого вони розміщуються.
Відповідно до статті 25 Закону № 3543-XII, Кабінет Міністрів України 27 січня 2023 року прийняв Постанову № 76 «Деякі питання реалізації положень Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» щодо бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та на воєнний час, якою затвердив Порядок бронювання військовозобов`язаних за списком військовозобов`язаних під час дії воєнного стану (далі Порядок № 76).
Відповідно до абзацу другого частини першої статті 39 Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ, на військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації, незалежно від місця їх перебування на військовому обліку.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 був заброньованим на період мобілізації та на воєнний час за державною установою «Табір для тримання військовополонених Захід 1» та на цій підставі мав оформлену відстрочку від призову на військову службу на строк проведення мобілізації, що підтверджується виданим ІНФОРМАЦІЯ_6 посвідченням № 139 від 21.01.2025 (а. с. 25).
ІНФОРМАЦІЯ_4 , в якому позивача перебував на військовому обліку за місцем проживання, ще 04.02.2025 отримав від Державної установи «Табір для тримання військовополонених Захід 1» повідомлення від 24.01.2025 № 5/120 про бронювання ОСОБА_1 (а. с. 24).
Отже, за встановлених обставин, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що станом на 20.03.2025 (прийняття начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 наказу про призов позивача на військову службу під час мобілізації) ОСОБА_1 не підлягав призову на військову службу за мобілізацією, у відповідності до вимог п. 1 ч. 1 ст. 23 Закону № 3543-XII та абз. 2 ч. 1 ст. 39 Закону № 2232-ХІІ, оскільки був заброньований за державною установою, в якій позивачу у встановленому порядку надано відстрочку від призову на військову службу на період мобілізації та на воєнний час на строк проведення мобілізації.
Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає, що наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 20.03.2025 «Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період» в частині, що стосується призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації, на особливий період та скерування його для проходження військової служби є протиправним та підлягає скасуванню.
Щодо покликання апелянта, як на підставу законності мобілізації позивача, що в процесі перевірки тимчасового посвідчення військовозобов`язаного ОСОБА_1 , службовою особою ІНФОРМАЦІЯ_2 було виявлено ознаки підроблення військово-облікового документа, то суд апеляційної інстанції не бере такі до уваги, оскільки такі твердження є голослівними та не підтвердженими жодними доказами (висновком експерта, вироком суду тощо).
Крім цього, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що у матеріалах справи відсутні докази того, що на момент мобілізації позивача, документи, які підтверджують надання позивачу відстрочки від мобілізації є підробленими, сфабрикованими чи є нечинними.
Отже, за результатом розгляду справи, судом апеляційної інстанції встановлено, що оскаржуваний наказ в частині, що стосується призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації, на особливий період та скерування його для проходження військової служби не узгоджується із вимогами законодавства.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Тобто, враховуючи вимоги ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції під час розгляду цієї справи не надає правової оцінки наказу про зарахування до списків військової частини НОМЕР_1 в частині призову ОСОБА_1 , оскільки апеляційна скарга суб`єкта владних повноважень відсутня, натомість, порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду з апеляційною скаргою є обов`язковими.
Таким чином, апеляційна скарга скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін. 
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст. ст. 311, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд –
постановив:
апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2025 року у справі № 380/6875/25 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	О. М. Гінда 	
судді	 	О. Б. Заверуха 	
 	 	Т. В. Онишкевич