ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2026 р.	Справа № 538/2311/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Жигилія С.П. , Макаренко Я.М. ,
за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 16.02.2026, головуючий суддя І інстанції: Кунець М.Г., м. Лохвиця, повний текст складено 16.02.26 року по справі № 538/2311/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Департаменту патрульної поліції  третя особа  інспектор 1 взводу 1 роти 1 батальйону полку № 2 УПП у м. Києві Департаменту Патрульної поліції Струк Віктор Миколайович 
про скасування постанови серії ЕНА № 6217279 від 25.11.2025 про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Лохвицького районного суду Полтавської області з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції (далі по тексту – ДПП, перший відповідач), третьої особи інспектора 1 взводу 1 роти 1 батальйону полку № 2 УПП у м. Києві Струк Віктора Миколайовича (далі по тексту – інспектор, третя особа), в якому просив суд:
- скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 25 листопада 2025 року серії ЕНА № 6217279, винесену інспектором 1 взводу 1 роти 1 батальйону полку № 2 УПП у м. Києві Струк Віктором Миколайовичем за частиною 2 статті 122 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення закрити на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування позовних вимог послався на протиправність спірної постанови серії ЕНА № 6217279 від 25.11.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 122 КУпАП, як такої, що винесена за відсутності будь-яких доказів на підтвердження наявності в діях позивача складу інкримінованого адміністративного правопорушення.
Стверджував, що автомобіль Renault RVI д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував позивач у момент зупинки працівником поліції, знаходився у технічно справному стані, обладнаний заводськими зовнішніми світловими приборами без тонування, що підтверджується протоколом перевірки технічного стану транспортного засобу № 01560-00964-24 від 23.09.2024, що свідчить про необґрунтованість тверджень інспектора про порушення позивачем вимог пункту 31.4.3.«ґ» Правил дорожнього руху України (далі – ПДР України).
Переконував, що висновки про тонування світлових приладів на автомобілі позивача зроблено третьою особою без вивчення документів на транспортний засіб, дослідження технічних характеристик та заводських установок, без проведення замірів світловіддачі фар та без складення відповідних актів технічного стану, тобто, з порушенням порядку фіксації правопорушення, що свідчить про протиправність оскаржуваної постанови та наявність підстав для її скасування.
Рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 16.02.2026 по справі № 538/2311/25 у задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, третя особа: інспектор 1 взводу 1 роти 1 батальйону полку № 2 УПП у м. Києві Струк Віктор Миколайович, про скасування постанови серії ЕНА № 6217279 від 25.11.2025 про притягнення до адміністративної відповідальності – відмовлено.
Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин у справі та порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального і процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Лохвицького районного суду від 16.02.2026 по справі № 538/2311/25 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції при ухваленні рішення не враховано численні порушення процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, які допущені інспектором при складанні спірної постанови, а саме, не оголошення підстав для зупинки транспортного засобу, не представлення поліцейського, перекваліфікація правопорушення з «відсутності технічного контролю» на «затоновані задні фари» після отримання інформації про наявність документа, що підтверджує проходження обов`язкового технічного контролю та не врахування інспектором заперечень позивача щодо відповідності світлових приладів вимогам ДСТУ.
Посилаючись на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 26.04.2018 по справі № 338/1/17, стверджував, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органів Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку, водночас, візуальне спостереження без технічних замірів є лише припущенням, яке не може бути покладено в основу обвинувачення.
В іншій частині зміст апеляційної скарги є аналогічним змісту позовної заяви.
Відповідач та третя особа правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.
Учасники справи про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом розміщення на веб-порталі "Судова влада" повідомлення про виклик у судове засідання та надсилання повісток в системі "Електронний суд".
Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що 25 листопада 2025 року о 04 годині 05 хвилин у м. Києві по Бориспільському шосе Кравченко І. І. керував транспортним засобом на задніх освітлювальних приладах якого нанесено тонувальне покриття темного кольору, що зменшує їх прозорість та змінює колір задніх освітлювальних приладів, що не відповідають вимогам пункту 6.1.2 ДСТУ 3649:2010, чим порушив пункт 31.4.3. «ґ» ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 122 КУпАП.
Постановою про накладання адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 6217279 від 25.11.2025 на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн.
Із доданого відповідачем до відзиву відеозапису судом першої інстанції встановлено, що поліцейським зупинено транспортний засіб марки Renault RVI, реєстраційний номер НОМЕР_2 та повідомлено водія про причину зупинки, а саме, що на розсіювачах світлових приладів транспортного засобу нанесено тонування, що зменшує їх прозорість та світлопропускання, що є порушенням п.31.4.3 «ґ» ПДР України.
Поліцейський згідно із пунктом 2.4 «а» ПДР України пред`явив вимогу надати для перевірки документи, передбачені пунктом 2.1 ПДР України, зокрема: посвідчення водія, реєстраційний документ на даний транспортний засіб та страховий поліс.
Крім того, поліцейський на місці зупинки транспортного засобу повідомив позивача про причину зупинки, у подальшому роз`яснив суть вчиненого ним правопорушення, до початку винесення оскаржуваної постанови ознайомив позивача з правами, якими користується особа, стосовно якої проводився розгляд справи та жодним чином не перешкоджав у користуванні ними. Під час розгляду справи від позивача не поступало жодних заяв чи клопотань.
Рішенням заступника начальника управління - начальником відділу моніторингу та аналітичного забезпечення управління патрульної поліції у м. Києві ДПП Парамоновим О. О. від 08.12.2025 постанову серії ЕНА № 6217279 від 25.11.2025 залишено без змін, а скаргу громадянина ОСОБА_1 без задоволення.
Не погодившись із винесеною постановою, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з доведеності відповідачем факту недотримання ОСОБА_1 вимог підпункту «ґ» пункту 31.4.3 ПДР України в частині керування транспортним засобом Renault RVI, реєстраційний номер НОМЕР_2 з суттєвим затемненням задніх освітлювальних приладів, що свідчить про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 КУпАП.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що постанова відповідача про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6217279 від 25.11.2025 прийнята на підставі та в межах повноважень.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з пунктом 8 частини першої статті 23 Закону № 580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
На виконання пункту 11 частини першої статті 23 Закону 580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Відповідно до статті 35 Закону № 580-VIII поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:
1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху;
2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу;
3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення;
4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку;
5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути;
6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод;
7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху;
8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху;
9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв;
10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту;
11) якщо є наявна інформація, яка свідчить про те, що водій або пасажир транспортного засобу є особою, яка самовільно залишила місце для утримання військовополонених.
Поліцейський зобов`язаний зупиняти транспортні засоби у разі:
1) якщо є інформація, що свідчить про порушення власником транспортного засобу митних правил, виявлені митними органами відповідно до Митного кодексу України, а саме: порушення строків тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту іншого транспортного засобу особистого користування, використання такого транспортного засобу для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні, розкомплектування чи передачу у володіння, користування або розпорядження такого транспортного засобу особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту;
2) якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб, який зареєстрований в іншій країні, не зареєстрований в Україні у встановлені законодавством строки чи перебуває на території України з порушенням строків тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту, чи використовується для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні, чи переданий у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту.
Поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.
Колегією суддів встановлено, що підставою для зупинки працівниками патрульної поліції 25.11.2025 о 04 год 11 хв в м.Київ по вул. Бориспільське Шосе, КП503 транспортного засобу Renault RVI д.н.з. НОМЕР_1 слугувала перевірка документів, які підтверджують проходження автомобілем обов`язкового технічного огляду.
Разом з цим, підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності - висновок інспектора про порушення ОСОБА_1 вимог пункту 31.4.3 “ґ” ПДР України, яке виразилось у нанесенні тонування на розсіювачі світлових приладів транспортного засобу, що зменшило їх прозорість та світлопропускання.
Правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища визначенні положеннями Закону України “Про дорожній рух”.
Відповідно до частини 5 статті 14 Закону України “Про дорожній рух” учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Положеннями статті 16 Закону України “Про дорожній рух” визначено основні права та обов`язки водія транспортного засобу.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року.
Згідно з пунктом 1.1. ПДР України ці Правила відповідно до Закону України “Про дорожній рух” встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні гуртуватися на вимогах цих Правил.
На виконання пункту 1.3. ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9 ПДР України).
Розділом 31 ПДР України передбачено, що технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.
Відповідно до пункту 31.4.3 «ґ» ПДР України забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності технічних несправностей і невідповідності вимогам, зокрема, коли на розсіювачах світлових приладів нанесено тонування або покриття, що зменшує їх прозорість чи світлопропускання.
Як вбачається з матеріалів справи, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 122 КУпАП, з посиланням на керування транспортним засобом з зовнішніми освітлювальними приладами на розсіювачах яких нанесено тонування, чим допущено порушення частини 2 статті 122 КУпАП.
Як встановлено частиною 2 статті 122 КУпАП України, порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів (частина 1 статті 247 КУпАП).
Статтею 69 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Згідно зі статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
На виконання вимог частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За змістом норм частин 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Положеннями статті 31 Закону України № 580-VIII надано право поліції застосовувати такі превентивні заходи, окрім іншого, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.
Статтею 40 Закону України № 580-VIII визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото - і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото - і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
На підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення першим відповідачем було надано до матеріалів справи відеозапис з нагрудної боді – камери БК472382 з якого вбачається, що після зупинки транспортного засобу позивача на блок посту, інспектор запропонував ОСОБА_1 переїхати праворуч на узбіччя, після чого, підходячи до автомобіля, зупинився на деякий час біля його задньої частини та у стверджувальній формі заявив водію про наявне тонування на задніх світлових приладах, при цьому, позивач заперечив вказаний факт.
Колегія суддів зазначає, що технічний стан та обладнання транспортного засобу під час їх експлуатації перевіряється візуально та з використанням засобів вимірювальної техніки відповідно до ДСТУ 3649-97 «Засоби транспортні дорожні. Експлуатаційні вимоги безпеки до технічного стану та методи контролю» без втручання в роботу (без розбирання) вузлів та агрегатів ТЗ, що перевіряються.
Конструкція і технічний стан транспортних засобів, які експлуатуються повинні відповідати вимогам додатку до Постанови Кабінету Міністрів України № 1166 від 22.12.2010 року «Про єдині вимоги до конструкцій та технічного стану колісних транспортних засобів, що експлуатуються».
Державним стандартом ДСТУ 3649:2010 «Єдині технічні приписи щодо офіційного затвердження дорожніх транспортних засобів стосовно встановлення засобів освітлення та світлової сигналізації» п. п. 6.1.2 «Колісні транспортні засоби. Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання» не дозволено застосування зруйнованих та з тріщинами на світло-відбивальних поверхнях або розсіювачах ПЗС, встановлювати будь-які пристрої, що обмежують їхню видимість, наносити покриття на ПЗС (тонування, фарбування тощо), що зменшує світло-пропускання, змінює їх силу світла, світлорозподіл або колір.
Розділом 7 ДСТУ 3649:2010 визначено методи контролювання.
Згідно з пунктом 7.1.1 ДСТУ 3649:2010, транспортні засоби щодо дотримання вимог п.п. 6.1.2 ДСТУ 3649:2010 перевіряються візуально.
Пунктом 5.5 ДСТУ 3649:2010 визначено, що ідентифікаційні дані КТЗ, характеристики використовуваного обладнання, умови та результати контролювання заносять до протоколу контролювання, рекомендовану форму якого наведено у додатку В.
З аналізу вищенаведеного вбачається, що візуальна перевірка є одним з дозволених методів контролювання, однак визначальним при проведенні контролювання транспортного засобу на відповідність вимогам ДСТУ 3649:2010 є оформлення протоколу контролювання технічного стану КТЗ, який у спірних правовідносинах поліцейським не складався.
Також, з матеріалів справи не вбачається, що інспектором вивчалися документи на транспортний засіб, проводилось дослідження технічних характеристик та заводських установок, вимірювалась світловіддача фар, складався відповідний протокол контролювання технічного стану.
Колегія суддів зауважує, що розсіювач пропускає світловий потік і залежно від конструкції заломлює його. Інша функція розсіювача захист фари від зовнішніх впливів. Розсіювач виготовляється зазвичай із прозорого пластику. Нанесення тонування чи покриття на розсіювачі погіршує видимість транспортного засобу, внаслідок чого підвищується ймовірність виникнення дорожньо-транспортної пригоди.
Так, з наданого відповідачем до матеріалів справи відеозапису вбачається, що зупинка транспортного засобу позивача відбулася у темну пору доби. Ознак того, що задні світлові прилади автомобіля позивача мають затемнення або тонування з вказаного відеозапису достеменно встановити неможливо.
Додані позивачем до матеріалів справи фотознімки автомобіля Renault RVI д.н.з. НОМЕР_1 у світлу пору доби дозволяють стверджувати про відсутність нанесеного тонування на розсіювачах задніх світлових приладів (світлові прилади червоного кольору, без видимих ознак темної плівки або іншого покриття), а протоколом перевірки технічного стану транспортного засобу № 01560-00964-24 від 23.09.2024, складеного ТОВ «ТЕХКОНТРОЛЬ «СВІТА» підтверджено, що транспортний засіб після технічного контролю визнано технічно справним.
З огляду на встановлені колегією суддів у цій справі обставини, твердження інспектора про наявність 25.11.2025 о 04 годині 11 хвилин на автомобілі Renault RVI д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував позивач у момент зупинки працівником поліції, забороненого пунктом 31.4.3. «ґ» ПДР України тонування світлових приладів має характер припущень, які не підтверджені документально у встановлений законом спосіб.
Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства по справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» визначено, що зміст постанови повинен відповідати вимогам, передбаченим статтями 283, 284 КУпАП; у постанові необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, і зазначити мотиви відмови від інших доказів, на які посилається правопорушник.
Згідно з Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17, візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.
Однак відповідачем належним чином не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факт порушення ОСОБА_1 ПДР України. Сама постанова без обґрунтування її доказами не дає підстав для висновку про скоєння адміністративного правопорушення.
Варто зазначити, що оскаржувана постанова не може бути беззаперечним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення, оскільки є саме тим рішенням суб`єкта владних повноважень, в якому уповноважена особа відображає власне бачення порушень, допущених водієм, та вказує докази на підтвердження факту вчинення правопорушення та дотримання встановленої законом процедури розгляду справи. 
Всупереч імперативного обов`язку, встановленого частиною 2 статті 72 КАС України відповідач не надав жодного доказу законності та обґрунтованості його постанови.
При цьому колегія суддів враховує, що в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь.
Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. Такі висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем у справі не надано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 КУпАП.
З огляду на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 25 листопада 2025 року серії ЕНА № 6217279, винесену інспектором 1 взводу 1 роти 1 батальйону полку № 2 УПП у м. Києві Струк Віктором Миколайовичем за частиною 2 статті 122 КУпАП - неправомірною, такою, що прийнята необґрунтовано та підлягає скасуванню.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Наведеним положенням кореспондують норми статті 293 КУпАП, якими регламентовано повноваження органу, який розглядає скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення.
Так, орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень:
1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення;
2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд;
3) скасовує постанову і закриває справу;
4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Оскільки відповідачем не доведено наявності у діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача підлягає закриттю.
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується статтею 322 КАС України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Як зазначено в пункті 58 рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Згідно зі статтею 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до пункту 2 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Беручи до уваги, що суд при прийнятті рішення не перевірив належним чином доведеність відповідачем факту наявності тонування на розсіювачах світлових приладів транспортного засобу позивача, не надав оцінки обставинам проходження автомобілем технічного огляду 23.09.2024 та визнання його технічно справним, та, як наслідок, дійшов помилкового висновку про правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 122 КУпАП, рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 16.02.2026 по справі № 538/2311/25 підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позовних вимог.
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з частиною 6 статті 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина 7 статті 139 КАС України).
З наявних в матеріалах справи квитанцій від 10.12.2025 № 133 та від 23.02.2026 № 79845444-1 вбачається, що позивачем сплачено судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 605,60 грн та за подання апеляційної скарги у розмірі 908,50 грн, що в загальному розмірі становить 1514,10 грн.
Отже, враховуючи висновки суду апеляційної інстанції про задоволення позовних вимог, відповідно до частини 6 статті 139 КАС України, слід стягнути на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у загальному розмірі 1514,10 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, як суб`єкта владних повноважень.
Керуючись ст. 139, ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 16.02.2026 по справі № 538/2311/25 - скасувати.
Прийняти постанову, якою позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, третьої особи інспектора 1 взводу 1 роти 1 батальйону полку № 2 УПП у м. Києві Струк Віктора Миколайовича про скасування постанови серії ЕНА № 6217279 від 25.11.2025 про притягнення до адміністративної відповідальності - задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 25 листопада 2025 року серії ЕНА № 6217279, винесену інспектором 1 взводу 1 роти 1 батальйону полку № 2 УПП у м. Києві Струк Віктором Миколайовичем за частиною 2 статті 122 КУпАП.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 122 КУпАП – закрити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, буд. 3, код ЄДРПОУ:40108646) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у загальному розмірі 1514,10 грн (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять гривень десять копійок).
Постанова набирає законної сили з дати її проголошення та не підлягає касаційному оскарженню в силу частини 3 статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова	
Судді	   	С.П. Жигилій   Я.М. Макаренко