ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2026 року	Львів	Справа № 380/14260/25 пров. № А/857/30248/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Заверухи О.Б.,
суддів Гінди О.М., Мандзія О.П.,

розглянувши в електронній формі в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 15 липня 2025 року з питань забезпечення позову у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Мостиська), військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити дії,

суддя (судді) в суді першої інстанції – Лунь З.І.,
час ухвалення рішення – не зазначено, 
місце ухвалення рішення – м. Львів,
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

14 липня 2025 року представником ОСОБА_1 адвокатом Мулявкою Н.О. одночасно із поданням адміністративного позову подано до Львівського окружного адміністративного суду заяву про забезпечення позову, в якій просить: вжити заходи забезпечення позову шляхом встановлення заборони військовій частині НОМЕР_2 та іншим компетентним особам вчиняти будь-які дії, пов`язані з переміщенням ОСОБА_1 для проходження військової служби до іншого населеного пункту, іншого місця служби або іншої військової частини з військової частини НОМЕР_2 (навчального центру Державної прикордонної служби України, розташованому в населеному пункті ІНФОРМАЦІЯ_2 ) до завершення розгляду справи судом та набранням рішення суду законної сили. 
Заява мотивована тим, що відповідачем у справі, ІНФОРМАЦІЯ_1 (Мостиська), було проігноровано право позивача на відстрочку, що в свою чергу, призвело до протиправного призову позивача на військову службу. Вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача і може знівелювати судове оскарження порушених прав позивача. З покликанням на норми Кодексу адміністративного судочинства України та судову практику в частині, що стосується загальних умов та підстав забезпечення позову, просить вжити заходи забезпечення позову. 
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 15 липня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 . поданої його представником, адвокатом Мулявкою Назаром Олеговичем, про забезпечення позову від 14.07.2025 - відмовлено. 
Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що сама лише незгода позивача із рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень та звернення до суду з позовом про визнання таких протиправним ще не є достатньою підставою для застосування судом заходів забезпечення позову. Суд першої інстанції вказав, що факт протиправності дій відповідача, ІНФОРМАЦІЯ_3 , стосовно позивача, а також факт наявності порушення його прав, потребують доведення та встановлення судом шляхом повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх зібраних доказів під час розгляду справи. При цьому суд першої інстанції зауважив, що із заяви про забезпечення позову та поданих до неї документів не видно, що відповідачу дійсно було відомо про те, що позивач має відстрочку від призову, ця обставина також потребує доведення. Оскільки позивач не довів, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, а тому, подана ним заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.
Не погодившись з прийнятою ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти нову, якою заяву про забезпечення позову задовольнити повністю.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм процесуального права що призвело до неправильного вирішення питання про забезпечення позову до подання позовної заяви. Зокрема, зазначає, що зазначене в ухвалі обґрунтування відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову є суперечливим і таким, що не відповідає процесуальним нормам. Вказує, що розгляд заяви про вжиття заходів забезпечення позову не передбачає надання оцінки правомірності дій, рішень чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, а спрямований виключно на забезпечення захисту прав, свобод та інтересів позивача на час розгляду справи. Зауважує, що дії відповідача під час мобілізації позивача були незаконними, і саме цей факт зумовив необхідність негайного судового втручання шляхом вжиття заходів забезпечення позову з метою попередження істотного порушення прав позивача. Вважає, що наведений спосіб забезпечення адміністративного позову відповідає його предмету та не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямований лише на збереження існуючого становища та захист інтересів позивача.
ІНФОРМАЦІЯ_4 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що суду першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про відсутніть підстав для забезпечення позову.
Представником позивача подано відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що посилання відповідача не ґрунтуються на належній оцінці наданих доказів та не містять конкретного обґрунтування їхньої недійсності чи невідповідності вимогам законодавства.
Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, відповіді на відзив на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , 26.06.2025 було доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнано придатним до військової служби на підставі довідки ВЛК від 26.06.2025, внаслідок чого ІНФОРМАЦІЯ_3 (відповідач 1) було видано наказ №670 від 26.06.2025 «Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період», на підставі якого позивача відправлено для проходження служби у військовій частині № НОМЕР_2 (відповідач 2). 
Наказом начальника НОМЕР_3 прикордонного загону ДПС України № 951-ОС від 30.06.2025 «По особовому складу» позивача зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення на посаду інспектора прикордонної служби 2 категорії-санітарного інструктора відділення інспекторів прикордонної служби третьої прикордонної застави прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип С), з 26.06.2025.
Відповідно до довідки про здобувача освіти за даними ЄДБО, позивач з 01.09.2024 до 30.06.2025 є здобувачем освіти Олешківського професійного ліцею.
У мобільному застосунку позивача Резерв+ є інформація про те, що позивач має відстрочку від мобілізації на особливий період до 29.06.2025.
Позивач, вважаючи, що на момент його доставлення до ІНФОРМАЦІЯ_3 та прийняття наказу про зарахування до особового складу військової частини НОМЕР_2 у нього було право на відстрочку від мобілізації, звернувся з позовом до суду. 
Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.
Колегія суддів погоджується з обгрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.
Частинами першою та другою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Згідно з положеннями частини першої статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється в безспірному порядку.
Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (частина 2 статті 151 КАС України).
В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання (частина 6 статті 154 КАС України).
Колегія суддів зазначає, що в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.
Тобто, обов`язковою умовою застосування заходів забезпечення позову є наявність хоча б однієї з таких обставин: очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; доведення позивачем того, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
При цьому заходи забезпечення мають вживатись лише в межах позовних вимог, бути співмірними з ними, а необхідність їх застосування повинна обґрунтовуватись поважними підставами й підтверджуватись належними доказами. Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Колегія суддів зауважує, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд надає оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Аналогічна правова позиція висловлена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 826/8556/17 та від 25 квітня 2019 року у справі № 826/10936/18.
У заяві про забезпечення позову позивач просить вжити заходи забезпечення позову шляхом встановлення заборони військовій частині НОМЕР_2 та іншим компетентним особам вчиняти будь-які дії, пов`язані з переміщенням ОСОБА_1 для проходження військової служби до іншого населеного пункту, іншого місця служби або іншої військової частини з військової частини НОМЕР_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , розташованому в населеному пункті ІНФОРМАЦІЯ_2 ) до завершення розгляду справи судом та набранням рішення суду законної сили. 
Подану заяву про забезпечення позову заявник обґрунтовує тим, що відповідачем у справі, ІНФОРМАЦІЯ_1 (Мостиська), було проігноровано право позивача на відстрочку, що в свою чергу, призвело до протиправного призову позивача на військову службу
Стосовно наявності очевидних ознак протиправності оспорюваного рішення та порушення таким рішенням прав, свобод або інтересів осіб, які звернулися до суду, Верховним Судом у постановах від 16 травня 2019 року у справі № 826/14303/ 18, від 12 лютого 2020 року у справі № 640/17408/19 та від 27 лютого 2020 року у справі № 640/16242/19 зазначено, що такі ознаки повинні, насамперед, існувати поза обґрунтованим сумнівом (beyond reasonable doubt). Тобто, суд, який застосовує заходи забезпечення позову з цих підстав повинен бути переконаний у тому, що відповідне рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями, визначеними частиною другою статті 2 КАС України, порушує права, свободи або інтереси позивача і вжиття заходів забезпечення позову є дієвим способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам таких порушень. В іншому випадку, висновки суду про наявність очевидних ознак протиправності оспорюваного рішення та порушення ним прав, свобод чи інтересів позивача до розгляду справи по суті, свідчать про наперед сформовану судом правову позицію у справі.
Позивач, обґрунтовуючи цю заяву, покликається на те, що він має право на відстрочку від призову, вказує, що на час примусового його доставлення до ІНФОРМАЦІЯ_3 26 червня 2025 року, він мав належним чином оформлену відстрочку від мобілізації про що неодноразово повідомляв працівникам ІНФОРМАЦІЯ_3 , проте, останні безпідставно, порушуючи норми чинного законодавства, видали наказ про зарахування позивача для проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_2 , що підтверджується відповідною відміткою у військовому квитку позивача. Також заявник вказував, що позивач є хворим.
З урахуванням обґрунтування заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що факт протиправності дій відповідача, ІНФОРМАЦІЯ_3 , стосовно позивача, а також факт наявності порушення його прав, потребують доведення та встановлення судом шляхом повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх зібраних доказів під час розгляду справи.
При цьому слід зауважити, що із заяви про забезпечення позову та поданих до неї документів не видно, що відповідачу дійсно було відомо про те, що позивач має відстрочку від призову. Ця обставина також потребує доведення під час судового розгляду по суті.
Стосовно покликання на незадовільний стан здоров`я позивача, його численні захворювання, то ця обставина, окрім того, що потребує доведення, не була підставою для надання позивачу відстрочки від призову.
Таким чином, зважаючи на обґрунтування заяви про забезпечення позову, додані до неї документи, суд, до розгляду справи по суті, не може встановити очевидну протиправність рішення відповідача стосовно прав, свобод чи інтересів позивача або що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся буде неможливим чи істотно ускладеним.
Колегія суддів також звертає увагу на те, що безумовно, рішення чи діяння суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на учасників правовідносин. Такі рішення чи діяння можуть мати наслідки, які заявник оцінює негативно. Проте, відповідно до статті 150 КАС України зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є безумовними підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі. Сам собою факт вчинення суб`єктом владних повноважень діянь, ухвалення рішень, які стосуються прав та інтересів заявника, не може автоматично свідчити про те, що такі діяння/рішення є очевидно протиправними і невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду.
При цьому, суд, який постановляє ухвалу щодо вжиття (невжиття) відповідного заходу забезпечення позову, не може одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта (дії чи бездіяльності), а рішення суду стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта (дії чи бездіяльності).
Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24 лютого 2022 року №2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. У подальшому воєнний стан був неодноразово продовжений і триває по даний час.
Відповідно до пункту 10 частини 3 статті 151 КАС України не допускається забезпечення позову шляхом зупинення наказу або розпорядження командира (начальника), відданого військовослужбовцю в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.
Відтак колегія суддів зазначає, що оскільки, на час проходження позивачем служби та звернення до суду із заявою про забезпечення позову в Україні діє воєнний стан, в умовах якого процесуальний закон забороняє зупинення дії наказів та розпоряджень, відданих військовослужбовцю, тобто містить пряму заборону вживати заходи забезпечення позову шляхом зупинення наказу або розпорядження командира (начальника), відданого військовослужбовцю в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.
Колегія суддів зауважує, що вимоги позивача щодо заборони вчиняти будь-які дії, пов`язані з переміщенням для проходження військової служби до іншого населеного пункту, іншого місця служби або іншої військової частини з військової частини НОМЕР_2 фактично становлять заборону розпоряджень військовослужбовцю в умовах воєнного стану, що не допускається в силу прямої заборони нормами КАС України і зумовлено введенням воєнного стану в Україні.
Зважаючи на наведене, обраний заявником вид забезпечення позову відповідно до пункту 10 частини третьої статті 151 КАС України не допускається в умовах воєнного стану, а тому немає правових підстав для вжиття ініційованих заявником заходів забезпечення позову у цій адміністративній справі.
Проаналізувавши зміст заяви про забезпечення позову, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивач не довів, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, а тому, подана ним заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.
Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану ухвалу слід залишити без змін.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд –
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 15 липня 2025 року з питань забезпечення позову у справі № 380/14260/25 – без змін.
Постанову разом із паперовими матеріалами справи надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	О. Б. Заверуха 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	О. П. Мандзій