П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 348/666/26

21 квітня 2026 року м. Надвірна
Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області у складі головуючого судді Бурдун Т.А., за участю захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності - адвоката Романишина Д.М., потерпілої ОСОБА_1 , розглянувши в судовому засіданні в залі суду в м. Надвірна матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли із Надвірнянського РВП ГУНП України в Івано-Франківській області, про притягнення до адміністративної відповідальності 
ОСОБА_2 ,    ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , стосовно якого 03 березня 2026 року Надвірнянським районним судом Івано-Франківської області було накладено стягнення за ч. 3 ст. 173-2 КУпАП у виді штрафу у розмірі 1020 грн, 
за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 173-2 КУпАП, -
в с т а н о в и в:
На розгляд Надвірнянського районного суду надійшли матеріали від Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області стосовно ОСОБА_2 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 173-2 КУпАП.
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 738067 від 10.03.2026 вбачається, що 03.03.2026 близько 21:20 год. ОСОБА_2 за місцем проживання колишньої тещі в буд. АДРЕСА_2 вчинив відносно ОСОБА_1 насильство в сім`ї, а саме умисні дії психологічного характеру, що полягало у висловлюванні у її сторону нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою на словах, чим завдав шкоди її психічному здоров`ю повторно протягом року.
В судовому засіданні захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – адвокат Романишин Д.М. зазначив, що в матеріалах справи відсутні належні та достовірні докази про те, що ОСОБА_2 вчинив умисне психологічне насильство щодо ОСОБА_1 , як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення. Його вина у вчиненні правопорушення належним чином не доведена. Потерпіла ОСОБА_1 в обличчя його не бачила, лише ніби впізнала по голосу, також потерпіла не може чітко зазначити дату події. В той же час ОСОБА_2 03.03.2026 був вдома, нікуди не відлучався, що підтвердила свідок ОСОБА_3 . Просить закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю події та складу правопорушення.
Потерпіла ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснила, що 03 березня 2026 вона залишилася вдома з онуками. Дочка поїхала на роботу в нічну зміну. Коли вона поклала дітей спати, то приїхав колишній зять та почав стукати у вхідні двері. Припускає, що він гримав ножем у двері. Вона запитала, що йому потрібно, а він її у відповідь «послав». Погроз фізичною розправою він не висловлював. Обличчя його вона не бачила, чула лише голос. Також у вікно бачила його машину збоку, чорного кольору, марку назвати не може. Це тривало приблизно п`ять хвилин, потім зять пішов геть. Не бажає суворого покарання, лише хоче, щоб колишній зять залишив її у спокої. Також додала, що з серпня 2025 року між ними напружені стосунки, так як він завдав їй тілесні ушкодження. Чому у заяві зазначено, що він стукав і по вікнах, вона не знає, стукав лише у вхідні двері.
Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні надала пояснення про те, що 03 березня 2026 року її син ОСОБА_2 весь день знаходився вдома. Цілий день колов дрова. Ввечері до неї приходили сусідки, вони всі разом, також із сином, пили каву. Син нікуди ввечері з дому не виходив. Саме цю дату вона пам`ятає чітко. Чому колишня сваха говорить про те, що її син вчинив правопорушення, їй не відомо. Після цих подій сина мобілізували.
Суд, заслухавши пояснення захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілої, свідка, дослідивши матеріали справи, дійшов таких висновків.
Згідно з ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити, чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти законне вмотивоване рішення.
Так, на підтвердження вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.173-2 КУпАП, суду були надані такі докази:
- протокол серії ВАД №738067 від 10.03.2026 року про адміністративне правопорушення;
- рапорт - реєстрацію Надвірнянського РВП ГУНП України в Івано-Франківській області події про домашнє насильство від 03.03.2026;
- заяву потерпілої ОСОБА_1 від 03.03.2026; 
- письмові пояснення потерпілої ОСОБА_1 від 03.03.2026;
- письмові пояснення ОСОБА_3 від 10.03.2026;
- письмові пояснення ОСОБА_2 від 10.03.2026;
- копію постанови Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 03.03.2026 у справі №348/280/26;
Оцінивши всі зібрані по справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з врахуванням всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, приходжу до такого висновку.
Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Поняття адміністративного правопорушення викладено в частині першій статті 9 КУпАП, за змістом якої адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 № 2229-VIII, домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КупАП передбачено адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Частина 3 ст. 173-2 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частинами першою або другою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню.
Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.
Об`єктивна сторона правопорушення виражається в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.
Норма статті 173-2 КУпАП є бланкетною, а тому для того, щоб повністю розкрити суть адміністративного правопорушення у протоколі повинно бути зазначено, які конкретно дії вчинила особа, який спосіб насильства прослідковується у діях порушника, якщо дій кілька, то зазначена кожна дія і, вид насильства, наслідки цих дій по відношенню до особи, щодо якої вони були спричинені.
Суд за результатами розгляду справи дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки в ході судового розгляду не здобуто переконливих доказів на підтвердження його вини у вчиненні правопорушення.
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 738067 від 10.03.2026, ОСОБА_2 за місцем проживання колишньої тещі в буд. АДРЕСА_2 вчинив відносно ОСОБА_1 насильство в сім`ї, а саме умисні дії психологічного характеру, що полягало у висловлюванні у її сторону нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою на словах, чим завдав шкоди її психічному здоров`ю повторно протягом року, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 173-2 КУпАП.
Протокол про адміністративне правопорушення має містити в собі належним чином встановлені та підтверджені відомості і факти, які свідчать про вчинення особою адміністративного правопорушення.
Відповідно до п.п. 4, 14, 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
З аналізу наведених вище норм Закону вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією статті 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли діяння фізичного, психологічного або економічного характеру тягнуть за собою фактичне настання фізичної або психологічної шкоди.
При цьому дослідженими доказами у справі не підтверджено належним чином вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства щодо ОСОБА_1 , зазначеного в протоколі про адміністративне правопорушення ВАД № 738067 від 10.03.2026,.
Так у протоколі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП від 10.03.2026 серії ВАД № 738067, що складений відносно ОСОБА_2 , нечітко викладено об`єктивна сторона правопорушення. Зокрема вказано, що ОСОБА_2 вчинив відносно своєї колишньої тещі ОСОБА_1 умисні дії психологічного характеру, що полягали у висловлюванні в її бік нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою на словах, чим завдав шкоди її психічному здоров`ю. При цьому, у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_1 пояснила, що погроз щодо фізичної розправи ОСОБА_2 не висловлював, лише один раз її «послав».
Таким чином, фабула адміністративного правопорушення, зазначеного в протоколі про адміністративне правопорушення, не відповідає складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, зі змінами внесеними Законом України «Про внесення змін до КУпАП та інших законів України у зв`язку з ратифікацією Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок i домашньому насильству та боротьбу з цими явищами № 3733-IX від 22.05.2024.
При цьому встановлення та зазначення повних відомостей у протоколі про адміністративне правопорушення, є прямим обов`язком органу, який склав протокол відповідно до вимог ч. 1 ст. 256 КУпАП.
Крім того саме по собі висловлення образ на адресу осіб, із числа передбачених ст. 3 Закону № 2229-VIII, автоматично не утворює собою складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, окрім як ці дії неминуче мають потягнути за собою наслідки, а саме: завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Проте у даному випадку наявність наслідків дій ОСОБА_2 у виді спричинення шкоди психічному (психологічному) здоров`ю ОСОБА_1 , хоча й відображені у протоколі про адміністративне правопорушення, втім, їх зміст не розкрито, а тим більше не доведено за стандартом поза розумним сумнівом, а відтак, ці доводи ґрунтуються на припущеннях, що прямо суперечить ст. 62 Конституції України.
Таким чином, з протоколу про адміністративне правопорушення не простежується факт того, що конфліктна ситуація викликала у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинила емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдала шкоди фізичному та психічному здоров`ю особи.
Згідно усталеної судової практики ЄСПЛ (рішення від 30.05.2013 у справі «Малофєєва проти Росії» (Malofeyeva v. Russia), заява № 36673/04); рішення від 20.09.2016 у справі «Карелін проти Росії» (Karelin v. Russia), заява № 926/08) у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).
Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч. 2 ст. 62 Основного Закону усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.
Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).
Згідно з вказаною позицією ЄСПЛ «розумним» є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».
Крім того під час розгляду справи судом встановлено, що протягом тривалого часу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 існують неприязні відносини.
Тому сам лише факт наявності між учасниками справи конфліктної ситуації не може свідчити про вчинення психологічного насильства в розумінні вимог ст. 173-2 КУпАП та ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь.
Під час розгляду справи переконливих доводів, які б безумовно підтверджували вину ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, при розгляді справи не було здобуто.
Суддя відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП повно й всебічно з`ясував усі обставини, що мали значення для правильного вирішення справи. Докази, які лягли в основу судового рішення, були досліджені суддею в ході судового розгляду й отримали належну оцінку.
Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.
Враховуючи вище наведене суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення не підтверджена належними до об`єктивними доказами по справі. Тому провадження відносно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП підлягає закриттю підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 23, 33, 40-1, ч.3 ст. 173-2, 283, 284, 247 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в:
Провадження в адміністративній справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 173-2 КУпАП - закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
Постанова може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.
Повний текст постанови складено 24.04.2026

Суддя  Т.А.Бурдун