Справа № 606/1719/25 року

Р і ш е н н я
і м е н е м У к р а ї н и

16 березня 2026 року м.Теребовля
Теребовлянський районний суд Тернопільської області в складі: 
головуючого судді Малярчука В.В.,
при секретарі Зіньковській Н.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Теребовлі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області, ОСОБА_2 про визнання права власності на будинковолодіння, -

В С Т А Н О В И В:

Позивака ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до відповідачів Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області Тернопільського району Тернопільської області, ОСОБА_2 про визнання права власності на будинковолодіння, а саме житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 , посилаючись на мотиви, викладені в позовні заяві. 
В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з`явилася, однак в заяві до суду просять справу слухати у її відсутності, позов підтримує повністю та просить його задовольнити.
Представник відповідача Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області у судове засідання не з`явився, однак був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, не повідомив суд про причини неявки.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про слухання справи у його відсутності, позов визнає повністю та не заперечив проти задоволення позову.
Суд, дослідивши та оцінивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, оскільки судом встановлено наступне.
Згідно погостодарської книги за особовим рахунком № НОМЕР_1 господарства ОСОБА_3 станом на 01.01.1991 року членами колгоспного двору рахувалися: голова двору – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Відповідно до пунктів 4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України до цивільних відносин, які виникли до набрання чинності вказаного Закону (до 1 січня 2004 року), застосовуються норми, що діяли раніше. 
Так, відповідно до частини 1 статті 17 Закону України "Про власність", майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. 
Відповідно до підпункту “а” та “б” пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 “ Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності ”, положення статей 17, 18 Закону України "Про власність" щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). 
До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. 
Відповідно до частини 1 статті 120 Цивільного кодексу України (редакція 1963 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.
Таким чином, із вищевказаного вбачається, що власниками по 1/3 частки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами в  АДРЕСА_1 були ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .
ОСОБА_3 змінила прізвище з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 ».
Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 21 грудня 2023 року   ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , актовий запис № 50.
Після її смерті відкрилася спадщина на 1/3 частки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що в  АДРЕСА_1 .
Відповідно до ст. 1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
За життя ОСОБА_4 склала заповіт, яким заповіла житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що в  АДРЕСА_1 та все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося ОСОБА_3 .
Відповідно до статті 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.
Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Позивачка ОСОБА_1 звернулась до Теребовлянської державної нотаріальної конторидля видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті  ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23 липня 2024 року № 917/02-14 виданої державним нотаріусом Теребовлянської державної нотаріальної контори Хомутовою О.М. було відмовлено позивачці ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинку з надвірними будівлями та спорудами, що в АДРЕСА_1 , у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно.
За умовами частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Як передбачено частиною 2 статті 16 ЦК України, захист цивільних прав та інтересів здійснюється судом, в тому числі, шляхом визнання права.
Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку (див. Лист ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»).
Право власності гарантоване статтею 41 Конституції України і не може бути визнане дійсним чи не дійсним, оскільки як суб`єктивне право є можливістю здійснювати або не здійснювати будь-які дії, що прямо не заборонені законом, у даному випадку - володіти, користуватися і розпоряджатися своїм житлом.
Згідно з частиною 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до вимог статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
На підставі викладеного, суд дійшов до переконання, що позов слід задовольнити частково, визнавши за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 право власності за заповітом на 1/3 частку житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що в АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , та визнавши за  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 право власності на 1/3 частку житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що в АДРЕСА_1  - як за членом колишнього колгоспного двору. У решті позову слід відмовити.
Керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 13, 76, 80, 258, 259, 263-265, 268, 273, 355 ЦПК України, ст. 120, 549 ЦК України (редакція 1963 року), ст. ст. 16, 182, 321, 328, 392, 1216-1218, 1220-1222, 1261, 1262, 1268-1270, 1273, 1296 та 1297 ЦК України, суд, -
У Х В А Л И В :
Позов задовольнити частково.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 право власності на 2/3частки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що в АДРЕСА_1 , з яких на 1/3 частки вказаного житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за заповітом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , та 1/3 частки вказаного житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, як за членом колишнього колгоспного двору.
У решті позову відмовити, у зв`язку із його безпідставністю.
Судові витрати залишити за позивачкою.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Тернопільської протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Роз`яснити учасникам справи, що інформацію щодо справи що розглядалася вони можуть отримати на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - http://tr.te.court.gov.ua.

Головуючий Малярчук В.В.