Справа № 346/1509/25 
Провадження № 22-ц/4808/258/26 
Головуючий у 1 інстанції Васильковський В. В. 
Суддя-доповідач Луганська 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 лютого 2026 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Луганської В.М.
суддів – Девляшевського В.А., Мальцевої Є.Є.,
за участю секретаря – Кузів А.В.
учасники справи
позивач – ОСОБА_1 
відповідач – ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Івано-Франківського апеляційного суду справу 
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 
на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20 листопада 2025 року, ухвалене судом у складі судді Васильковського В.В., 
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в:
У березні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 16 листопада 2000 року між сторонами зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено актовий запис № 5 та підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 . 
Від шлюбу мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є вже повнолітнім та проживає окремо від батьків. 
Протягом останніх кількох років стосунки в сім`ї поступово стали погіршуватись, між позивачкою та відповідачем немає взаєморозуміння, вже більше двох років сторони проживають окремо та фактично припинили шлюбні відносини. Позивачка проживає у Сполучених Штатах Америки, кожен з сторін живе своїм життям і своїми інтересами, спільного господарства позивачка з відповідачем не веде, тому шлюб носить формальний характер. Подальше подружнє життя та збереження сім?ї неможливе, а тому позивачка вважає, що призначення будь-яких строків для примирення є недоцільним. Після розлучення в судовому порядку та винесення судом рішення про розірвання шлюбу позивачка не має наміру відновлювати своє дошлюбне прізвище і бажає надалі мати прізвище « ОСОБА_4 ».
Просила суд розірвати шлюб між нею та ОСОБА_2 , зареєстрований 16.11.2000 року в с. Шепарівці Коломийського району Івано-Франківської області, актовий запис №5. Після розірвання шлюбу залишити прізвище « ОСОБА_4 ».

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20 листопада 2023 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 16.11.2000 року, в с. Шепарівці, Коломийського району, Івано-Франківської області, актовий запис № 5 розірвано. Після розірвання шлюбу залишено позивачці прізвище « ОСОБА_4 ».

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20 листопада 2025 року, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції не мотивував свого рішення, а послався лише на доводи викладені в позовній заяві та не спростував доводів викладених ним у відзиві на позовну заяву.
Зазначає, що сторони спільно проживали в будинку батьків відповідача в с. Турка, відносини між сторонами були весь час добрі. Обоє працювали в ВСП «Коломийський політехнічний фаховий коледж» НУ «Львівська політехніка» на викладацькій роботі, мали спільні інтереси, було взаєморозуміння, повага і любов. 27.12.2023 року позивачка без попередження виїхала в США за програмою U4U, строк дії якої 2 роки. Особисті речі позивачки знаходяться в будинку батьків відповідача. На даний час сторони регулярно зідзвонюються, спілкуються, цікавляться життям один одного, життям сина, радяться щодо вирішення питань ведення спільного господарства та життя сина. Відомостей про те, що позивачка має іншу сім`ю чи уклала шлюб закордоном не має. 
Вважає, що наявні всі передумови для збереження сім`ї, у зв`язку з чим доцільно надати сторонам строк на примирення 6 (шість) місяців. 
Посилається на порушення судом першої інстанції вимог ст. 265 ч. 3 п. 1, ч.4 п. 3 ЦПК України. Крім того, зазначив, що суд розглянув справу без участі відповідача, який в поданій суду заяві просив відкласти розгляд у зв`язку з хворобою, з приводу чого подав медичну довідку.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 16 січня 2026 року відкрито апеляційне провадження та роз`яснено позивачці право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої дії представник ОСОБА_5 , зазначила, що сторони проживають окремо вже більше трьох років, позивачка проживає в Сполучених Штатах Америки, що підтверджує формальний характер шлюбу. Матеріали справи не містять доказів про ведення спільного господарства.
Подальше існування шлюбу як добровільного союзу у разі відсутності вільної згоди чоловіка чи жінки на такий шлюб не може продовжуватись. Принцип добровільності в аспекті права на заборону примушення до продовження шлюбу реалізується через право розірвання шлюбу за взаємною заявою подружжя в позасудовому або судовому порядку (в порядку окремого провадження). Поряд із цим закон передбачає можливість примусового розірвання шлюбу за заявою одного з подружжя.

У судове засідання ОСОБА_2 не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

У судове засідання ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені в установленому законом порядку. На адресу місця проживання ОСОБА_1 судом надсилалася судова повістка – повідомлення, яка повернулися з відміткою «адресат відсутній», що відповідно до ч.8 ст.128 ЦПК України є належним повідомленням. Представник ОСОБА_5 повідомлена через систему «Електронний суд», що підтверджується довідкою про доставку електронного документу.
З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає можливим провести судовий розгляд справи без учасників справи, які повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що подальше спільне життя подружжя суперечить інтересам сторін.

Переглядаючи справу, апеляційний суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що сторони з 16 листопада 2000 року перебували у зареєстрованому шлюбі,що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серія НОМЕР_2 від 24.02.2025 року.
Сторони разом не проживають з моменту виїзду позивачки закордон.
Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 29 квітня 2025 року надано строк для примирення п`ять місяців.

Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.
Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ч.1 ст.24 СК України).
Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Згідно з ч.2 ст.104 та ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України.
За змістом ч.3 ст.109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.
Відповідно до ч.1 ст.110, ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Таким чином, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.
З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 29 квітня 2025 року сторонам було надано строк для примирення терміном п`ять місяців. Між сторонами у встановлений судом першої інстанції примиренням не відбулось. Після спливу строку для примирення позивачка надала суду заяву про розгляд справи без її участі та те,що вона свої вимоги підтримує в повнеому обсязі.
З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що вирішуючи спір, суд першої інстанції встановивши, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову про розірвання шлюбу, що відповідає вимогам ст.ст. 24, 56 СК України.
Колегія суддів зауважує, що незгода відповідача з розірванням шлюбу не є достатньою підставою для відмови у позові, оскільки кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини, які мають виключно добровільний характер з обох сторін, і не може бути примушений до їх збереження.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд розглянув справу без участі відповідача за наявності клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою, не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28 березня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та відкрито провадження у справі. Суд ухвалив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного провадження у судовому засіданні з викликом сторін, розгляд справи призначено на 29 квітня 2025 року о 09 год 00 хв.
Запропоновано відповідачу у випадку незгоди до 20.04.2025 року подати до суду заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Встановлено відповідачу строк у п`ятнадцять днів з дня вручення йому копії цієї ухвали, протягом якого він має право подати суду відзив на позовну заяву. Роз`яснено, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішить справу за наявними матеріалами.
Відповідачем подано відзив на позовну заяву в якому він просив надати сторонам строк на примирення тривалістю 6 місяців.
Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 29 квітня 2025 року сторонам надано строк для примирення терміном п`ять місяців.
Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 30 вересня 2025 року поновлено провадження у справі та справу признано до розгляду на 29 жовтня 2025 року.
27 жовтня 2025 року від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справу, призначеного на 29.10.2025 року, у зв`язку з перебуванням на лікуванні.Судом було задоволено клопотання відповідача та розгляд справи відкладено 20 листопада 2025 року.
17 листопада 2025 року від відповідача надійшло клопотання про відкладення судового засідання, яке призначене на 20 листопада 2025 року, у зв`язку з перебуванням на стаціонарному лікуванні.
Матеріалами справи підтверджено, що відповідач був належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання призначеного на 20 листопада 2025 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Отже, процесуальним законом суду надано право розгляду справи за відсутності сторін, які належним чином повідомлені про розгляд справи, незалежно від причин їх неявки.
Виходячи з наведеного, суд у межах своїх повноважень має право визнати неявку учасника справи в судове засідання такою, що не перешкоджає розгляду справи по суті, та з огляду на те, що сторона відповідача належним чином повідомлена про судове засідання у справі, з урахуванням категорії справи, строку її розгляду, вирішити справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.
Не зазначення в рішенні суду щодо вирішення клопотання про повторне відкладення розгляду справу за наявності належного повідомлення скаржника про дату, місце та час судового засідання не є підставою для скасування оскаржуваного рішення.
Посилання скаржника на те, що рішення суду не відповідає вимогам ст. 265 ЦПК України в частині того, що описова частина оскаржуваного рішення не містить заперечень відповідача є слушними, але ця обставина не є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, які встановлені ч. 3 ст.376 ЦПК України. 
Колегія суддів вважає, що суд не допустив порушень процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування чи зміни рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні правильних висновків суду.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено відповідно до норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування по доводам апеляційної скарги не має.
Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, то судові витрати покладаються на скаржника.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20 листопада 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 25 лютого 2026 року.

Головуючий В.М. Луганська
Судді: В.А. Девляшевський
Є.Є. Мальцева