Номер провадження: 22-ц/813/2307/26 
Справа № 522/6867/24-Е
Головуючий у першій інстанції Тітова Т.П.
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2026 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: Погорєлової С.О. 
суддів: Сєвєрової Є.С., Таварткіладзе О.М.
за участю секретаря: Зєйналової А.Ф.к.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» у справі за заявою представника ОСОБА_1 про стягнення безпідставно одержаного за виконавчим листом, на ухвалу Балтського районного суду Одеської області, постановлену під головуванням судді Тітової Т.П. 02 квітня 2025 року у м. Балта Одеської області, -

встановила:

У березні 2025 року до суду першої інстанції надійшла заява представника ОСОБА_1 про стягнення безпідставно одержаного за виконавчим листом.
Заява аргументована тим, що станом на 24.03.2025 року стягнення за виконавчим листом № 522/6867/24-Е від 06.03.2025 року, виданим рішенням Балтського районного суду Одеської області від 03.02.2025 року по справі № 522/6867/24-Е, яке не набрало законної сили, вже частково відбулося, внаслідок чого ОСОБА_1 був протиправно позбавлений права власності на належні йому грошові кошти, які знаходилися на банківських рахунках, з яких було здійснено їх примусове списання, що є грубим порушенням ст. 41 Конституції України.
Ухвалою Балтського районного суду Одеської області від 02.04.2025 року заяву ОСОБА_1 було задоволено.
Стягнуто з ТОВ «Діджи Фінанс» на користь ОСОБА_1 грошові кошти, як безпідставно одержані стягувачем від боржника за виконавчим документом № 522/6867/24-Е від 06.03.2025 року за платіжними інструкціями № 26774, № 26775, № 26776, № 26777, № 26778, № 26779, № 26780, 26781, № 26782, № 26783, № 26784, № 26785 та № 26786 від 15.03.2025 року.
В апеляційній скарзі представник ТОВ «Діджи Фінанс», посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскільки відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження стягнення щодо виконавчого документа №522/6867/24-Е від 06.03.2025 року не здійснювалось, то відсутні підстави для стягнення з ТОВ «Діджи Фінанс» грошових коштів, які безпідставно одержані стягувачем від боржника.
Сторони про розгляд справи на 24.02.2026 року були сповіщені належним чином, у судове засідання не з`явились. 
24.02.2026 року на адресу Одеського апеляційного суду надійшла заява від представника ОСОБА_1 про відкладення слухання справи.
Колегія суддів зазначає, що згідно зі ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
На підставі викладеного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ТОВ «Діджи Фінанс» підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви. До розгляду заяви суд має право своєю ухвалою зупинити виконання за виконавчим документом або заборонити приймати виконавчий документ до виконання. Про виправлення помилки в виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню, суд постановляє ухвалу. Якщо стягнення за таким виконавчим документом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно з вирішенням вказаних питань на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим документом. Ухвала суду за результатами розгляду заяви може бути оскаржена у порядку, встановленому цим Кодексом (ст. 432 ЦПК України).
Визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, є підставою закінчення виконавчого провадження (п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження»).
Загалом підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.
Процесуально-правовими підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.
До матеріально-правових підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна віднести ті обставини, що свідчать про припинення обов`язку боржника з передбачених законом підстав.
Загальні підстави припинення цивільно-правових зобов`язань містяться у главі 50 розділу І книги п`ятої ЦК України. Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.
Отже, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково не є виключним.
Зазначене узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 20.02.2019 року у справі № 2-4671/11.
У зазначеній категорії справ саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.
Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.
Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 24.06.2020 року у справі № 520/1466/14-ц, від 09.09.2021 року у справі № 824/67/20, від 09.06.2022 року у справі № 2-118/2001.
Визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, безпосередньо пов`язане із питанням набрання судовим рішення законної сили, одним із проявів якого є реалізованість й виконуваність судового рішення.
Як вбачається з матеріалів справи, 06.03.2025 року Балтським районним судом Одеської області було видано виконавчий лист у справі № 522/6867/24-Е на виконання рішення Балтського районного суду Одеської області від 03.02.2025 року, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 4307722 від 15.05.2021 року у розмірі 93200 грн., а також стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн., а всього 101622,40 грн.
05.03.2025 року, в останній день строку на апеляційне оскарження, ОСОБА_1 було реалізовано своє право на оскарження рішення Балтського районного суду Одеської області від 03.02.2025 року по справі № 522/6867/24-Е шляхом подання апеляційної скарги, що підтверджується інформаційним витягом з персонального кабінету адвоката Селевко О.М. у підсистемі Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» щодо дати направлення апеляційної скарги з додатками учасникам справи № 522/6867/24-Е та Одеському апеляційному суду доданим до заяви.
11.03.2025 року Одеським апеляційним судом була витребувана вказана справа для розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 .
Ухвалою Балтського районного суду Одеської області від 14.03.2025 року було зупинено виконання за виконавчим листом № 522/6867/24-Е від 06.03.2025 року.
Згідно платіжних інструкцій № 26774, № 26775, № 26776, № 26777, № 26778, № 26779, № 26780, 26781, № 26782, № 26783, № 26784, № 26785 та № 26786 від 15.03.2025 року, приватним виконавцем було стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість по виконавчому листу № 522/6867/24-Е від 06.03.2025 року.
Ухвалою Балтського районного суду Одеської області від 24.03.2025 року визнано таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з його видачею за рішенням, яке не набрало законної сили, - виконавчий лист у справі № 522/6867/24-Е від 06.03.2025 року, виданий на виконання рішення Балтського районного суду Одеської області від 03.02.2025 року, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 4307722 від 15.05.2021 року у загальному розмірі 101622,40 грн. 
Крім того, колегія суддів приймає до уваги, що постановою Одеського апеляційного суду від 16.09.2025 року у справі №522/6867/24-Е апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 було задоволено частково. Рішення Балтського районного суду Одеської області від 03.02.2025 року скасовано в частині стягнення комісійних витрат в розмірі 3000 грн., змінено судове рішення в частині витрат на правничу допомогу. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн. У задоволенні позовних вимог про стягнення комісійних витрат відмовлено. В решті рішення залишено без змін.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, задовольняючи подану заяву та стягуючи із ТОВ «Діджи Фінанс» отримані грошові кошти на виконання рішення суду, що не набрало законної сили, дотримався положень, викладених в частині четвертій статті 432 ЦПК України, в якій зазначено: «Якщо стягнення за таким виконавчим документом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно з вирішенням вказаних питань на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим документом».
Отже, розглядаючи подану ОСОБА_1 заяву, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення (ухвалу), яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Оскільки висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.
Доводи апеляційної скарги представника ТОВ «Діджи Фінанс» були предметом розгляду суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками суду першої інстанції, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи.
При цьому судом апеляційної інстанції враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх. 
При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Ухвалу Балтського районного суду Одеської області від 02.04.2025 року постановлено з додержанням норм процесуального права, підстав для її скасування немає. 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -
постановила:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» – залишити без задоволення.
Ухвалу Балтського районного суду Одеської області від 02 квітня 2025 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 19 березня 2026 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді Є.С. Сєвєрова

О.М. Таварткіладзе