ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65618, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
"30" березня 2026 р.	м. Одеса 	Справа № 916/4758/25	

Господарський суд Одеської області у складі судді Д`яченко Т.Г.
при секретарі судового засідання Меленчук Т.М.
розглянувши справу №916/4758/25

За позовом: Приватного підприємства “ВЕЛЕС-2000” (65085, м. Одеса, Тираспольське шосе, 22; ЄДРПОУ 45079725)
До відповідача: Фізичної особи-підприємця Гему Івана Михайловича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )
Про стягнення 362408,32 грн.

За зустрічним позовом: Фізичної особи-підприємця Гему Івана Михайловича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )
До Приватного підприємства “ВЕЛЕС-2000” (65085, м. Одеса, Тираспольське шосе, 22; ЄДРПОУ 45079725)
Про стягнення 9600,00 грн.

Представники:
Від первісного позивача (відповідача за зустрічним позовом): Шкодіна Л.В., ордер
Від первісного відповідача (позивача за зустрічним позов) : Єнчева О.О., ордер

Встановив: Приватне підприємство “ВЕЛЕС-2000” звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Гему Івана Михайловича про стягнення 362408,32 грн.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 27.11.2025р. прийнято позовну заяву Приватного підприємства “ВЕЛЕС-2000” до розгляду та відкрито провадження у справі №916/4758/25. Справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на "22" грудня 2025 р. о 11:45. Запропоновано відповідачу підготувати та надати до суду і одночасно надіслати позивачеві відзив на позов, оформлений з урахуванням вимог, встановлених ст.165 ГПК України, протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали суду. Викликано учасників справи у підготовче засідання, призначене на 22.12.2025р. о 11:45.
19.12.2025р. до суду первісним відповідачем надано відзив.
22.12.2025р. до суду первісним відповідачем надано клопотання про залишення первісної позовної заяви без розгляду, яке судом було залишено без задоволення. 
22.12.2025р. суд, без оформлення окремого документа, постановив ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 02.02.2026р. о 10:40, із викликом учасників справи в судове засідання.
19.12.2025р. до суду Фізичною особою-підприємцем Гему Іваном Михайловичем було подано зустрічну позовну заяву до Приватного підприємства “ВЕЛЕС-2000” про стягнення 9600,00 грн.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 23.12.2025р. прийнято зустрічну позовну заяву Фізичної особи-підприємця Гему Івана Михайловича вх. ГСОО №5227/25 від 19.12.2025р. до спільного розгляду з первісним позовом та об`єднано в одне провадження з первісним позовом у справі №916/4758/25. Запропоновано Приватному підприємству “ВЕЛЕС-2000” підготувати та надати до суду і одночасно надіслати зустрічному позивачу відзив на зустрічний позов, оформлений з урахуванням вимог, встановлених ст.165 ГПК України, протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали суду.
08.01.2026р. до суду зустрічним відповідачем надано відзив. 
09.01.2026р. до суду первісним позивачем надано відповідь на відзив.
19.01.2026р. до суду первісним відповідачем надано заперечення.
22.01.2026р. зустрічним позивачем надано відповідь на відзив.
02.02.2026р. судове засідання не відбулося, у зв`язку з оголошенням системою цивільної оборони у м. Одеса та Одеській області повітряної тривоги.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 02.02.2026р. підготовче засідання по справі №916/4758/25 призначено на "16" лютого 2026 р. об 11:15. Викликано представників учасників справи у засідання, призначене на 16.02.2026р. об 11:15.
16.02.2026р. суд, без оформлення окремого документа, постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 09.03.2026р. о 12:00, із викликом учасників справи в судове засідання.
09.03.2026р. судове засідання не відбулося, у зв`язку з перебуванням судді у відпустці за сімейними обставинами.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 12.03.2026р. судове засідання у справі №916/4758/25 призначено на "25" березня 2026 р. об 11:30. Викликано представників учасників справи у засідання, призначене на 25.03.2026р. об 11:30.
27.03.2026р. до суду позивачем надано письмову промову.
30.03.2026р. до суду відповідачем надано письмову промову.
У судовому засіданні 30.03.2026 року судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено 02.04.2026 року.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив.

Первісним позивачем в обґрунтування поданого позову було зазначено суду, що 01 серпня 2023 року між Приватним підприємством «ВЕЛЕС-2000», як Суборендодавцем, та Фізичною особою – підприємцем Гему Іваном Михайловичем, як Суборендарем, був укладений Договір суборенди нежитлового приміщення № 01/08-26 (надалі Договір).
Предметом зазначеного договору є тимчасове оплачуване користування частини нежитлового приміщення, що знаходиться на ринку будівельних матеріалів «Біля Двох стовпів», загальною площею 100 кв. м (сто квадратних метрів), у тому числі:- 40 кв. м (на плані ринку приміщення К-3), - 30 кв. м (на плані ринку приміщення И-27),- 30 кв. м (на плані ринку приміщення И-28), що знаходиться за адресою: місто Одеса, Тираспольське шосе, 22.
Первісним позивачем було зазначено суду, що вартість суборендної плати згідно із умовами Додатку № 1 до Договору визначається згідно п. 1 та становить 15600, 00 грн. без ПДВ за один місяць суборенди.
Разом з тим, як пояснює первісний позивач, відповідно до п. 4 Додатку № 1 до Договору, визначається розмір плати за обслуговування Об`єкту суборенди, яка складає за один місяць суборенди 6,00 грн. без ПДВ за 1 (один) кв.м. Об`єкту суборенди.
Відповідно до п. 2.3. Договору, Суборендар зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати Суборендну плату, комунальних та експлуатаційних платежів; інших платежів, передбачених Договором.
Відповідно до п. 4 Додатку № 1 до Договору, суборендна плата сплачується Суборендарем щомісяця, попередньою оплатою, в період з 1 (першого) по 5 (п`яте) число місяця, за який здійснюється платіж.
Вартість суборендної плати згідно із умовами Додатку № 1 до Договору визначається згідно п. 1 та становить 15600, 00 грн. без ПДВ за один місяць суборенди.
Відповідно до п. 4 Додатку № 1 до Договору визначається розмір плати за обслуговування Об`єкту суборенди, яка складає за один місяць суборенди 6, 00 грн. (шість гривень 00 коп.) без ПДВ за 1 (один) кв.м Об`єкту суборенди. Відтак, враховуючи п. 4 Додатку № 1 до Договору розмір плати за обслуговування Об`єкту суборенди площею 100,00 кв.м за один місяць суборенди складає 600,00 грн.
Строк дії Договору суборенди № 01/08-26 від 01 серпня 2023 року спливає 31 липня 2024 року.
Відповідно до п. 4.2. Договору суборенди №01/08-26 від 01 серпня 2023 року, Орендар повертає Орендодавцю Об`єкт оренди в день закінчення строку дії даного Договору або дострокового розірвання/припинення даного Договору.
Відповідно до п. 4.2. Договору суборенди №01/08-26 від 01 серпня 2023 року, повернення Об`єкту суборенди оформлюється Акту прийому-передачі з орендного користування (Акт № 3), який складається в 2 (двох) примірниках та підписується Сторонами (їх уповноваженими представниками).
Первісним позивачем, в обґрунтування поданого позову було зазначено суду, що станом на теперішній час ФОП Гему І. М., не звільнив Об`єкт суборенди, не забрав свої речі та майно, Акт № 3 (Акту прийому-передачі з суборендного користування) не підписав, а тому фактично користується Об`єктом суборенди і надалі.
За твердженнями первісного позивача, станом на 01.11.2025р. за період з 01.08.2024 року по 31.10.2025 рік, у Гему І. М. утворилась заборгованість у розмірі 234000,00 грн. по сплаті суборендної плати, що є істотним порушенням Договору суборенди.
Відповідно до п. 10.2. Договору, у випадку несвоєчасної або не в повному обсязі оплати Суборендної плати Суборендодавець має право припинити постачання Суборендарю комунальні послуги та накласти на Суборендаря штраф у розмірі 5 % від суми прострочених платежів за кожен день прострочки.
Позивачем було здійснено нарахування пені, із застосування подвійної облікової ставки НБУ та розмір пені за розрахунком позивача становить – 84011,31 грн.
Розмір інфляційних втрат становить 35711,53 грн. та розмір 3% річних становить 8685,48 грн.
За поясненнями первісного позивача, в порушення умов договору, первісним відповідачем не сплачувались у повному обсязі та своєчасно кошти за користування Об`єктом суборенди за Договором, внаслідок чого у Фізичної особи-підприємця Гему Івана Михайловича виник борг, що і стало підставою для звернення Приватним підприємством «ВЕЛЕС-2000» до суду з відповідним позовом для захисту своїх порушених прав та законних інтересів.
Надаючи відзив на первісну позовну заяву, Фізичною особою-підприємцем Гему Іваном Михайловичем було зазначено суду, що з огляду на те, що із ситуацією в країні відвідувачів ринку стало все менше і менше, сплачувати орендну плату у запропонованому суборендодавцем розмірі не видавалось можливим, протягом строку дії Договору суборенди №01/08-26 від 01 серпня 2023 року ОСОБА_1 неодноразово звертався до Алексана Юрійовича, із проханнями щодо зменшення орендних платежів, однак, відповідь кожного разу була негативною.
За поясненнями первісного відповідача, наприкінці липня 2024 року (24 чи 25 липня) Гему І.М. звернувся до Алексана Юрійовича та повідомив, що більше орендувати приміщення (відповідно і укладати нові договори оренди) він не буде і віддав ключі від орендованих приміщень Алексану Юрійовичу. З того дня, орендовані ОСОБА_1 приміщення були опечатані, доступу до приміщень Гему І.М. не мав та з керівництвом ринку і після передачі ключів від орендованих приміщень управляючому ринку, Гему І.М. більше не контактував з колишніми суборендодавцями.
Як зазначено первісним відповідачем, ним отримано копію претензії щодо сплати заборгованості від 13 жовтня 2025 року, однак, знаючи що договір суборенди закінчився та ним було виконано всі зобов`язання за вказаним договором, первісний відповідач жодним чином не відреагував на вказаний лист.
Відповідно до пункту 3.2. Договору суборенди, строк суборенди становить 12 (дванадцять) місяців з дати підписання Акту приймання передачі. Акт приймання передачі було укладено сторонами 01 серпня 2023 року, отже, за твердженням відповідача, строк дії договору розпочався 01 серпня 2023 року та закінчився 31 липня 2024 року та не продовжувався, та оскільки договір Суборенди закінчився 31.07.2024, то первісний позивач, як вважає первісний відповідач, мав право нараховувати орендну плату до дати закінчення договору - тобто до 31.07.2024 включно.
Надаючи відповідь на відзив, первісним позивачем було зазначено суду, що спір у даній справі виник з підстав неналежного виконання первісним відповідачем грошового зобов`язання за Договором суборенди нежитлових приміщень щодо повної та своєчасної оплати суборендної плати.
Первісний позивач вважає, що твердження первісного відповідача за первісним позовом про припинення користування суборендованими приміщеннями - не підтверджені жодними належними та допустимими письмовими доказами та станом на спірний період приміщення фактично не були звільнені, в приміщенні і по теперішній час знаходяться речі та товар ОСОБА_1 , що унеможливлює використання приміщення позивачем на свій розсуд та свідчить про продовження фактичного користування об`єктом суборенди з боку відповідача.
Доказів повернення первісному позивачу з суборенди вказаних нежитлових приміщень матеріали справи не містять.
Надаючи заперечення, первісним відповідачем було зазначено суду, що в матеріалах справи не має жодного доказу, який би підтверджував фактичне користування ОСОБА_1 орендованими приміщеннями після закінчення договору суборенди. 

Надаючи зустрічну позовну заяву, Фізичною особою-підприємцем Гему Іваном Михайловичем було зазначено суду, що 01 серпня 2023 року між сторонами було укладено Договір суборенди №01/08-26, та зустрічним позивачем було сплачено орендну плату і плату за обслуговування об`єкту оренди згідно умов договору за весь період дії договору.
Однак, як вказує зустрічний позивач, після ознайомлення із первісним позовом, ОСОБА_1 було з`ясовано, що після закінчення Договору суборенди, з його рахунку продовжували здійснюватися платежі за обслуговування об`єкту оренди. 
Однак, вказані платежі було здійснено помилково: ОСОБА_1 вже пенсіонер, має поганий зір, та з огляду на це може допустити помилки у здійсненні платежів – і така ситуація вже одного разу склалася: коли ним було здійснено платіж за помилковими реквізитами карти, що змусило вживати додаткових дій для повернення вказаних коштів.
За твердженнями зустрічного позивача, у період з серпня 2024 року по листопад 2025 року ОСОБА_1 було здійснено 16 платежів по 600,00 грн. на користь Приватного підприємства «ВЕЛЕС-2000» на загальну суму 9600,00 грн.
Втім, враховуючи те, що договір суборенди закінчився ще 31 липня 2024 року, правові підстави для набуття вказаних коштів, як вважає зустрічний позивач відсутні.
За твердженнями зустрічного позивача, враховуючи, що строк дії договору суборенди закінчився, то суми, одержані Приватним підприємством «ВЕЛЕС-2000» як витрати за утримання об`єкту суборенди у період з моменту закінчення договору суборенди - набуті безпідставно.
Надаючи відзив на зустрічну позовну заяву, відповідачем за зустрічним позовом було зазначено суду, що доводи зустрічного позивача побудовані на вибірковому тлумаченні норм цивільного законодавства, ігноруванні умов Договору суборенди та реальних обставин справи, а також на штучному формуванні підстав для застосування статті 1212 ЦК України, яка за своєю правовою природою не може бути застосована до спірних правовідносин.
Приватним підприємством «ВЕЛЕС-2000» було наголошено, що твердження ОСОБА_1 про припинення користування суборендованими приміщеннями не підтверджені жодними належними та допустимими письмовими доказами.
За посиланням зустрічного відповідача, приміщення фактично не були звільнені, в них і по теперішній час знаходяться речі та товар ОСОБА_1 , що унеможливлює використання приміщення та свідчить про продовження фактичного користування ОСОБА_1 об`єктом суборенди.
На думку відповідача за зустрічним позовом, сам факт здійснення платежів підтверджує усвідомлення зустрічним позивачем факту триваючих відносин з виконання своїх обов`язків по Договору суборенди, пов`язаних з утриманням об`єкта Суборенди, забезпеченням його охорони, доступу, комунальних та організаційних витрат тощо.
Надаючи відповідь на відзив, зустрічним позивачем було зазначено суду, що ОСОБА_1 за декілька днів до закінчення Договору суборенди звернувся до Алексана Юрійовича – управляючого ринком, на якому він орендував приміщення, з метою узгодження знижки на подальші орендні платежі (в разі укладення нового договору), однак, йому було відмовлено. З огляду на це, ним було повідомлено про відмову від подальшої оренди та передано ОСОБА_2 ключі від орендованих приміщень. В подальшому (у липні 2024 року) приміщення були опечатані Орендодавцем, а тому забрати речі у ОСОБА_1 не було можливості.

Суд, розглянувши усі подані під час розгляду справи докази, заслухавши пояснення представників учасників справи за час розгляду справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується як первісний так і зустрічний позови, об`єктивно оцінивши усі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов таких висновків.

Відповідно до ст. 2 Закону України „Про судоустрій та статус суддів”, суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно ст.4 Господарського процесуального кодексу України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Відмова від права на звернення до господарського суду є недійсною. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному законом порядку.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 
Аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.
Враховуючи викладене вище, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.
Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.
Приписами статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Позовні вимоги первісного позивача направлено на стягнення з Фізичної особи-підприємця Гему Івана Михайловича заборгованості по несплаті суборендної плати у розмірі 234000,00 грн., а також нарахованих у 3% річних, інфляційних втрат та штрафних санкцій.
Згідно зі ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Як з`ясовано судом, 01 серпня 2023 року між Приватним підприємством «ВЕЛЕС-2000», як Суборендодавцем, та Фізичною особою – підприємцем Гему Іваном Михайловичем, як Суборендарем, був укладений Договір суборенди нежитлового приміщення №01/08-26 та умовами вказаного правочину визначено, що строк дії Договору суборенди № 01/08-26 від 01 серпня 2023 року спливає 31 липня 2024 року.
Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України).
Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною 1 статті 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 Цивільного кодексу України).
Згідно із ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Відповідно до частини 1 статті 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
Наймач, який затримав повернення речі наймодавцеві, несе ризик її випадкового знищення або випадкового пошкодження (частина 1 статті 772 Цивільного кодексу України).
За приписами статті 785 Цивільного кодексу України, у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення.
Згідно з частиною 1 статті 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
За посиланням первісного позивача, Суборендар не звільнив приміщення та користується ним надалі, акту прийому-передачі з оренди не підписано, у зв`язку з чим дія Договору суборенди нежитлового приміщення триває та, відповідно, тривають правовідносини між сторонами на підставі вказаного договору.
В свою чергу, за твердженнями зустрічного позивача Договір суборенди нежитлового приміщення № 01/08-26 від 01 серпня 2023 року припинив свою дію 31 липня 2024 року, тобто на строк на який його було укладено, та наразі між сторонами відсутні правовідносини на підставі вказаного правочину. 
Частиною першою статті 763 Цивільного кодексу України встановлене загальне правило, за яким договір найму укладається на строк, встановлений договором.
Частиною першою статті 785 Цивільного кодексу України передбачено, що в разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.
Умовами п. 4.2. Договору визначено, що Суборендар повертає Суборендодавцю об`єкт суборенди в день закінчення строку дії даного Договору або дострокового припинення даного Договору зі складанням Акту приймання-передачі (повернення) з суборендного користування. 
Судом встановлено, що матеріали справи не містять виконання з боку первісного відповідача п. 4.2. Договору, а саме обов`язку з повернення майна та складання Акту прийому-передачі (повернення), зворотнього відповідачем (зустрічним позивачем) доведено суду не було. 
Відповідно до ст. 764 Цивільного кодексу України, якщо наймач продовжує володіти та/або користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.
Згідно ч. 4 до ст. 284 Господарського кодексу України (чинний на момент існування спірних правовідносин), строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.
Отже, враховуючи, що після строку, визначеного у Договорі, первісним відповідачем не було виконано положення п. 4.2. Договору, не повернуто первісному позивачу об`єкт суборенди в день закінчення строку Договору та не підписано і не складено Акту приймання-передачі (повернення) з суборендного користування, суд приходить до висновку, що Приватним підприємством “ВЕЛЕС-2000” доведено, що після закінчення строку дії Договору Фізична особа-підприємець Гему Іван Михайлович продовжував користуватись орендованим майном.
На спростування доводів первісного відповідача суд зазначає, що усі доводи та посилання Фізичної особи-підприємця Гему Івана Михайловича не підтверджені жодними письмовими доказами та документами, оскільки надаючи заперечення щодо первісних позовних вимог, зустрічним відповідачем було зазначено, що Фізична особа-підприємець Гему Іван Михайлович звертався із проханням щодо зменшення орендних платежів, також було зазначено суду, що первісним відповідачем було повідомлено позивача, що він більше не планує орендувати приміщення та ним було передано ключі від орендованих приміщень, однак, суд зауважує, що матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження вказаних обставин та первісним відповідачем не було забезпечено надання до суду відповідних листів, звернень, запитів тощо. 
Судом враховано, що Фізичною особою-підприємцем Гему Іваном Михайловичем від первісного позивача було отримано претензію щодо сплати заборгованості від 13.10.2025р. вих. № 1310/1.25, про що самим зустрічним відповідачем було зазначено суду, однак, відповідних дій, направлених як то на погашення заборгованості або звільнення орендованого приміщення, останнім здійснено не було. 
Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. 
Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Дослідивши обставини спору, судом було встановлено факт неналежного виконання первісним відповідачем прийнятих на себе договірних зобов`язань за умовами Договору суборенди № 01/08-26 від 01 серпня 2023 року щодо сплати суборендних платежів за період з 01.08.2024р. по 31.10.2025р., що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, не спростовано з боку первісного відповідача належними та допустимими доказами за час розгляду справи, у зв`язку з чим, первісні позовні вимоги в частині стягнення основної заборгованості в розмірі 234000,00 грн. - є обґрунтованими, підтверджені відповідними доказами і підлягають задоволенню судом.
Положеннями ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно ст. 549 Цивільного Кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. 
Статтею 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань” встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Суд зазначає, що відповідно до п. 10.2. Договору, у випадку несвоєчасної або не в повному обсязі оплати Суборендної плати Суборендодавець має право припинити постачання Суборендарю комунальні послуги та накласти на Суборендаря штраф у розмірі 5 % від суми прострочених платежів за кожен день прострочки, однак, позивачем було застосовано положення ст. 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань” та здійснено нарахування пені із застосування подвійної облікової ставки Національного банку України.
За розрахунком первісного позивача, розмір нарахованої ним пені становить 84011,31грн.
Суд, перевіривши розрахунок пені, здійснений позивачем, вважає його частково не вірним, в частині сум, на які позивачем здійснювались відповідні нарахування пені.
Судом було здійснено перерахунок пені, на суму боргу, що виникав кожного окремого періоду (щомісяця), а саме на 15600,00 грн., із застосування подвійної обліковою ставки НБУ, та з дотриманням ч. 6 ст. 232 ГК України, а також приймаючи до уваги ч. 2 ст. 237 ГПК України, де визначено, що при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, тобто за період до 31.10.2025р., який було визначено позивачем у його розрахунках. 
Також суд зазначає, що період прострочення виконання зобов`язання починається з 06 числа відповідного місяця, оскільки умовами додатку №1 до Договору визначено, що плата за обслуговування об`єкта суборенди сплачується щомісяця в період з 1 по 5 число місяця, за який здійснюється платіж. 
Загальна сума пені, що підлягає стягненню з первісного відповідача становить – 28625,32 грн. (серпень 2024р. період з 06.08.2024р. по 06.02.2025р. - 2087,17 грн., вересень 2024р. період з 06.09.2024р. по 06.03.2025р. - 2090,67 грн., жовтень 2024р. період з 06.10.2024р. по 06.04.2025р. - 2168,94 грн., листопад 2024р. період з 06.11.2024р. по 06.05.2025р. - 2222,88 грн., грудень 2024р. період з 06.12.2024р. по 06.06.2025р. - 2301,15грн., січень 2025р. період з 06.01.2025р. по 06.07.2025р. - 2344,70 грн., лютий 2025р. період з 06.02.2025р. по 06.08.2025р. - 2386,59 грн., березень 2025р. період з 06.03.2025р. по 06.09.2025р. - 2450,27 грн., квітень 2025р. період з 06.04.2025р. по 06.10.2025р. - 2437,87 грн., травень 2025р. період з 06.05.2025р. по 31.10.2025р. - 2371,63 грн., червень 2025р. період з 06.06.2025р. по 31.10.2025р. - 1960,90 грн., липень 2025р. період з 06.07.2025р. по 31.10.2025р. - 1563,42 грн., серпень 2025р. період з 06.08.2025р. по 31.10.2025р. - 1152,69грн., вересень 2025р. період з 06.09.2025р. по 31.10.2025р. - 741,96 грн., жовтень 2025р. період з 06.10.2025р. по 31.10.2025р. - 344,48 грн.).
Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, за змістом наведеної норми закону, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання та вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки вони є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів й отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Позивачем було здійснено нарахування 3% річних у розмірі 8685,48 грн. та інфляційні втрати у розмірі 35711,53 грн.
Суд перевіривши такі розрахунки позивача, вважає їх частково не вірним, в частині сум, на які позивачем здійснювались нарахування.
Судом було здійснено перерахунок 3% річних та інфляційних втрат, на суму боргу, що виникав кожного періоду, а саме на 15600,00 грн., та приймаючи до уваги ч. 2 ст. 237 ГПК України, де визначено, що при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, тобто до 31.10.2025р., що визначено позивачем у його розрахунках. 
Загальна сума 3% річних, що підлягає стягненню з первісного відповідача становить 4593,85 грн. (серпень 2024р. період з 06.08.2024р. по 31.10.2025р. - 579,03 грн., вересень 2024р. період з 06.09.2024р. по 31.10.2025р. - 539,39 грн., жовтень 2024р. період з 06.10.2024р. по 31.10.2025р. - 501,03 грн., листопад 2024р. період з 06.11.2024р. по 31.10.2025р. - 461,39 грн., грудень 2024р. період з 06.12.2024р. по 31.10.2025р. - 423,03 грн., січень 2025р. період з 06.01.2025р. по 31.10.2025р. - 383,38 грн., лютий 2025р. період з 06.02.2025р. по 31.10.2025р. - 343,63 грн., березень 2025р. період з 06.03.2025р. по 31.10.2025р. -307,73 грн., квітень 2025р. період з 06.04.2025р. по 31.10.2025р. - 267,98 грн., травень 2025р. період з 06.05.2025р. по 31.10.2025р. – 229,51 грн., червень 2025р. період з 06.06.2025р. по 31.10.2025р. - 189,76 грн., липень 2025р. період з 06.07.2025р. по 31.10.2025р. - 151,30 грн., серпень 2025р. період з 06.08.2025р. по 31.10.2025р. - 111,55 грн., вересень 2025р. період з 06.09.2025р. по 31.10.2025р. - 71,80 грн., жовтень 2025р. період з 06.10.2025р. по 31.10.2025р. - 33,34 грн.).
Загальна сума інфляційних втрат, що підлягає стягненню з первісного відповідача становить 14516,31 грн. (серпень 2024р. період з 06.08.2024р. по 31.10.2025р. - 2380,77 грн., вересень 2024р. період з 06.09.2024р. по 31.10.2025р. - 2273,53 грн., жовтень 2024р. період з 06.10.2024р. по 31.10.2025р. - 2009,39 грн., листопад 2024р. період з 06.11.2024р. по 31.10.2025р. - 1698,02 грн., грудень 2024р. період з 06.12.2024р. по 31.10.2025р. - 1375,49грн., січень 2025р. період з 06.01.2025р. по 31.10.2025р. - 1141,11 грн., лютий 2025р. період з 06.02.2025р. по 31.10.2025р. - 942,60 грн., березень 2025р. період з 06.03.2025р. по 31.10.2025р. -811,31 грн., квітень 2025р. період з 06.04.2025р. по 31.10.2025р. - 568,78 грн., травень 2025р. період з 06.05.2025р. по 31.10.2025р. – 456,38 грн., червень 2025р. період з 06.06.2025р. по 31.10.2025р. - 250,33 грн., липень 2025р. період з 06.07.2025р. по 31.10.2025р. - 124,53 грн., серпень 2025р. період з 06.08.2025р. по 31.10.2025р. - 156,05 грн., вересень 2025р. період з 06.09.2025р. по 31.10.2025р. - 187,62 грн., жовтень 2025р. період з 06.10.2025р. по 31.10.2025р. - 140,40 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Приписами ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Згідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи усе вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення первісних позовних вимог зі стягненням з відповідача боргу – 234000,00 грн., пені – 28625,32 грн., 3% річних – 4593,85 грн. та інфляційних втрат – 14516,31 грн.
Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати у розмірі 3380,83 грн. покладаються на первісного відповідача.

Щодо зустрічних позовних вимог Фізичної особи-підприємця Гему Івана Михайловича про стягнення з зустрічного відповідача безпідставно набутих коштів у розмірі 9600,00 грн, суд зазначає таке. 
Зустрічним позивачем було зазначено суду, що у період з серпня 2024 року по листопад 2025 року ним було здійснено 16 платежів по 600 грн. на користь Приватного підприємства “ВЕЛЕС-2000” на загальну суму 9600,00 грн., втім, вважаючи, що договір суборенди закінчився ще 31 липня 2024 року, за доводами зустрічного позивача, правові підстави для набуття вказаних коштів зустрічним відповідачем - відсутні.
Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України).
Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Передбачений статтею 1212 Цивільного кодексу України вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав. Отже, предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і неврегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (яке іменується також зобов`язанням із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) її майна, яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі, та у переданні відповідного майна тій особі-потерпілому, яка має належний правовий титул на нього
Не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; інше майно, якщо це встановлено законом (стаття 1215 Цивільного кодексу України).
У постанові Верховного Суду від 17.04.2024р. по справі № 127/12240/22 викладено висновок, згідно з яким зазначено, що тлумачення норм свідчить, що при визначенні того, чи підлягають безпідставно набуті грошові кошти потерпілій особі слід враховувати, що акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад, зокрема, добросовісності. Безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому що вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів.
Спростовуючи доводи зустрічного позивача щодо наявності підстав задля повернення безпідставно набутих коштів Приватним підприємством “ВЕЛЕС-2000”, суд зазначає, що безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте, здійснює таку сплату, оскільки вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів.
У даній справі, зустрічним позивачем вказується суду, що у Фізичної особи-підприємця Гему Івана Михайловича відсутній обов`язок зі сплати відповідних платежів, проте, останнім здійснені відповідні перекази на користь Приватного підприємства “ВЕЛЕС-2000”, що з урахуванням висновку, що вказано у постанові Верховного Суду від 17.04.2024р. по справі № 127/12240/22 свідчить про суперечливу поведінку.
Однак, у даній справі судом встановлені обставини та з`ясовано, що первісним відповідачем не було повернуто первісному позивачу об`єкт суборенди в день закінчення строку Договору та не підписано і не складено Акту приймання-передачі (повернення) з суборендного користування, та Приватним підприємством “ВЕЛЕС-2000” доведено в суді, що після закінчення строку дії Договору Фізична особа-підприємець Гему Іван Михайлович продовжував користуватись орендованим майном.
Отже, судом з`ясовано, що наразі між сторонами, а саме між Приватним підприємством «ВЕЛЕС-2000», як Суборендодавцем, та Фізичною особою – підприємцем Гему Іваном Михайловичем, як Суборендарем, існують правовідносини на підставі укладеного між ними 01 серпня 2023 року Договір суборенди нежитлового приміщення №01/08-26.
Договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень частини першої статті 1212 ЦК України. Якщо позивач в односторонньому порядку не відмовлявся від договору або договір не був розірваний сторонами чи визнаний недійсним у судовому порядку, закінчення строку дії договору не є підставою для припинення зобов`язання, яке залишилося невиконаним. Після закінчення строку дії договору невикористаний аванс, переданий на виконання такого договору, не може бути витребувано відповідно до положень статті 1212 ЦК України як безпідставне збагачення.
(Правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі № 910/9072/17).
Оскільки між сторонами у справі існують договірні відносини, а кошти, які Фізична особа-підприємець Гему Іван Михайлович просить стягнути, набуті Приватним підприємством “ВЕЛЕС-2000” за наявності правової підстави, суд зазначає, що їх не може бути витребувано відповідно до положень статті 1212 ЦК України як безпідставне збагачення.
З урахуванням викладеного та зазначеного суд приходить до висновку, що немає підстав для задоволення зустрічних позовних вимог про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, у зв`язку з чим у задоволенні зустрічних позовних вимог судом відмовляється.
На підставі ст.129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 покладаються на позивача за зустрічним позовом.
Керуючись ст.ст. 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд
УХВАЛИВ:

1.Первісну позовну заяву Приватного підприємства “ВЕЛЕС-2000” – задовольнити частково.
2.Стягнути з Фізичної особи-підприємця Гему Івана Михайловича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Приватного підприємства “ВЕЛЕС-2000” (65085, м. Одеса, Тираспольське шосе, 22; ЄДРПОУ 45079725) заборгованість у розмірі 281735 (двісті вісімдесят одну тисячу сімсот тридцять п`ять) грн. 48 коп., яка складається з суми основного боргу у розмірі 234000 (двісті тридцять чотири тисячі) грн. 00 коп., інфляційних втрат у розмірі 14516 (чотирнадцять тисяч п`ятсот шістнадцять) грн. 31 коп., 3% річних у розмірі 4593 (чотири тисячі п`ятсот дев`яносто три) грн. 85 коп. та пені у розмірі 28625 (двадцять вісім тисяч шістсот двадцять п`ять) грн. 32коп., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 3380 (три тисячі триста вісімдесят) грн. 83 коп.
3.В іншій частині первісного позову – відмовити.
4.У задоволенні зустрічних позовних вимог Фізичної особи-підприємця Гему Івана Михайловича – відмовити.
5.Витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн. покладаються на позивача за зустрічним позовом. 

Повне рішення складено 02 квітня 2026 р.
Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст.241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.
Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя Т.Г. Д`яченко