ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"09" березня 2026 р. Справа№ 910/358/26
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Євсікова О.О.
суддів: Корсака В.А. 
Алданової С.О. 

за участю:
секретаря судового засідання: Лукінчук І.А.,
представників сторін:
від позивача: Федьков О.О. (в залі суду);
від відповідача: не з`явилися;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Глубур-Сервіс»
на ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.01.2026 (повний текст складено 16.01.2026)
за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Глубур-Сервіс» 
про забезпечення позову
у справі № 910/358/26 (суддя Курдельчук І.Д.) 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Глубур-Сервіс»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енкібуд»
про стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст і підстави вимог, що розглядаються.
У січні 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Глубур-Сервіс» (далі - ТОВ «Глубур-Сервіс», Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва із заявою про забезпечення позову до подачі позовної заяви (вх. №07-10/650/26 від 15.01.2026), у якій просить: вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме майно із забороною відчуження будь-яким особам, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Енкібуд» (далі - ТОВ «Енкібуд») (код 38750140), зокрема: 1). транспортний засіб марки VOLVO FMX, 2016 р. в., спеціалізований вантажний самоскид, ІНТЗ НОМЕР_1 , колір білий, д. н. з. НОМЕР_2 ; 2) транспортний засіб марки VOLVO FMX, 2016 р. в., спеціалізований вантажний самоскид, ІНТЗ НОМЕР_3 , колір білий, д.н.з. НОМЕР_4 ; заборонити особам, державним реєстраторам, державним та приватним нотаріусам, уповноваженим на вчинення реєстраційних дій, іншим особам, уповноваженим на вчинення реєстраційних дій, вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією, відчуженням чи переходу права власності, користування іншим чином вище вказаних транспортних засобів.
На обгрунтування поданої заяви Товариство зазначає, що на виконання укладеного з ТОВ «Енкібуд» договору поставки №15.02.21 від 15.02.2021 (далі - договір), предметом якого є поставка щебеню фракції 20-40 мм, щебеневої суміші фракції 0-40/0-70 мм, суглинку та піску з відсівів дроблення вивержених гірських порід (відсів) фракція 0-5 мм (далі - Товар) (п. 1.1 договору з урахуванням змін, внесених додатковими угодами №1 від 19.02.2021 та №2 від 30.04.2021) поставив ТОВ «Енкібуд» товар. ТОВ «Енкібуд» взяті на себе обов`язки виконало лише частково, у зв`язку з чим за ним утворилася заборгованість у 3,555 млн. грн, яка з урахуванням інфляційних збитків та 3% річних становить 6 403 108,17 грн. 
Заборгованість ТОВ «Енкібуд» за договором виникла у 2021 році та станом на момент звернення до суду не погашена у повному обсязі протягом тривалого часу, що свідчить про небажання ТОВ «Енкібуд» виконувати грошові зобов`язання добровільно. 
Товариство з метою врегулювання спору в досудовому порядку неодноразово зверталося до ТОВ «Енкібуд» з проханням погасити виниклу заборгованість. 
ТОВ «Глубур-Сервіс» зазначає, що згідно з відкритими даними (інформація платформи liga 360) ТОВ «Енкібуд» отримує прибуток, але зобов`язання не виконує. 
У зв`язку з вказаними обставинами Товариство змушене звернутися до суду з позовом за захистом своїх майнових прав та інтересів. 
Товариство повідомляє, що у власності ТОВ «Енкібуд» перебуває 12 транспортних засобів, та просить накласти арешт на два з них (зазначені вище за текстом цієї постанови), орієнтовна вартість яких співмірна з ціною позову. Так, згідно з даними з мережі Інтернет орієнтовна загальна вартість двох автомобілів складає близько 6 032 000,00 грн.
Заявник вважає, що відсутність забезпечення позову фактично дозволяє ТОВ «Енкібуд» відчужити майно, яке перебуває у його власності, та в разі задоволення позову призведе до невиконання судового рішення. 
Одночасно з поданням зазначеної заяви Товариство подало позовну заяву, у якій просить стягнути з ТОВ «Енкібуд» 6 403 108,17 грн заборгованості, з яких 3 555 000,00 грн - заборгованість за Договором, 2 364 176,08 грн - збитки від інфляції, 483 932,09 грн - 3% річних.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.01.2026 у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Глубур-Сервіс» (вх. №07-10/650/26 від 15.01.2026) про забезпечення позову відмовлено.
За висновком суду, позивач не навів обставин, які можуть свідчити про недобросовісність відповідача та наявність підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
Не погодившись з ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.01.2026, ТОВ «Глубур-Сервіс» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та задовольнити заяву про забезпечення позову.
На обґрунтування апеляційної скарги ТОВ «Глубур-Сервіс» посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм права.
ТОВ «Глубур -Сервіс» зазначає, що звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом ТОВ «Енкібуд» про стягнення заборгованості за договором поставки від 15.02.2021 № 15.02.2021, предметом якого була поставка щебню фракції 20-40 мм, щебеневої суміші фракції 0-40/0-70 мм, суглинку та піску з відсівів дроблення вивержених гірських порід(відсів) фракція 0-5 мм (далі - Товар) (п. 1.1 договору з врахуванням змін внесених додатковими угодами №1 від 19.02.2021 та №2 від 30.04.2021). Разом із позовною заявою Товариство подало заяву про забезпечення позову. 
Товариство вважає, що наведені ним у заяві про забезпечення позову обставини свідчать про свідоме протиправне ухилення відповідача від виконання взятих на себе зобов`язань щодо оплати отриманого у 2021 році товару та є підставами вважати, що відповідач не здійснюватиме погашення існуючої простроченої заборгованості. Непогашення відповідачем заборгованості за договором негативно впливає на фінансовий стан Товариства; вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти відповідача є оптимальним та співмірним способом захисту прав Товариства з огляду на предмет та підстави позовних вимог, оскільки накладення арешту на майно в межах суми позовних вимог у разі задоволення позову дасть можливість реально виконати рішення суду та відновити порушені майнові права Товариства, та лише обмежить ТОВ «Енкібуд» у користуванні та розпорядженні ліквідним майном. 
На думку Товариства, обрані заходи забезпечення містять виключно вимоги щодо накладення арешту на майно відповідача в межах суми заявлених позовних вимог, що, у свою чергу, обмежує виключно право розпорядження таким майном і жодним чином не позбавляє майна чи права володіння ним. Запропоновані заявником заходи забезпечення позову жодним чином не порушують інтересів відповідача та інших осіб, та в той же час дозволять уникнути непорозумінь на період вирішення спору і запобігти порушенню прав Товариства, є адекватними і пов`язаними з предметом спору. 
Товариство вважає, що у разі задоволення позову про стягнення грошових коштів боржник матиме безумовну можливість розрахуватись із позивачем за умови наявності у нього грошових коштів у необхідних для цього розмірах, без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника. 
Апелянт зазначає, що заява про забезпечення позову містить достатню кількість обставин, які свідчать про недобросовісність відповідача та наявність підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суд, що в свою чергу є підставою для задоволення прохання про накладення арешту на рухоме майно відповідача.

Позиції учасників справи.
ТОВ «Енкібуд» надало відзив на апеляційну скаргу, у якому проти доводів та вимог апеляційної скарги заперечує та наводить власні доводи на їх спростування, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін як законну та обґрунтовану.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.
Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному головуючому судді від 19.01.2026 апеляційну скаргу ТОВ «Глубур-Сервіс» передано колегії у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Корсак В.А., Владимиренко С.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2026 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали оскарження ухвали у справі №910/358/26 та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, за апеляційною скаргою ТОВ «Глубур-Сервіс» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.01.2026 до надходження матеріалів оскарження ухвали у справі №910/358/26.
02.02.2026 матеріали оскарження ухвали у справі № 910/358/26 надійшли до Північного апеляційного господарського суду. 
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.02.2026 справа №910/358/26 передана на розгляд колегії у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Алданової С.О., Корсак В.А. (у зв`язку з відпусткою судді Владимиренко С.В.).
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.02.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Глубур-Сервіс» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.01.2026 у справі №910/358/26. Розгляд справи призначено на 09.03.2026. Запропоновано учасникам справи надати відзив на апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня вручення копії даної ухвали. Роз`яснено апелянту право подати до суду відповідь на відзив протягом десяти днів з дня вручення йому відзиву на апеляційну скаргу.

06.03.2026 Товариство сформувало у системі «Електронний суд» клопотання, у якому просить поновити строк для подачі доказів у зв`язку з отриманням даних доказів після постановлення ухвали суду першої інстанції, тобто на стадії апеляційного провадження у даній справі; долучити додані пояснення та докази до матеріалів у справі №910/358/26; апеляційну скаргу задовольнити частково та вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме майно із забороною відчуження будь-яким особам, що належить ТОВ «Енкібуд», зокрема: транспортний засіб марки VOLVO FMX, 2016 р. в., спеціалізований вантажний самоскид, ІНТЗ НОМЕР_1 , колір білий, д.н.з. НОМЕР_2 .
До пояснення Товариство додало (в копіях) ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.02.2026 у справі №910/358/26 та заяву про зменшення ціни позову.
Колегія суддів зазначає, що така обставина як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку ст. 269 ГПК України. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.
Отже, суд не приймає подані товариством як докази (в копіях) документи: ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.02.2026 у справі №910/358/26 та заяву про зменшення ціни позову, а також зазначає, що не бере до уваги та не досліджує обставини, пов`язані з цими документами, в т. ч. у тому, що стосується вимог апеляційної скарги.

Щодо клопотання про відкладення розгляду справи, сформованого ТОВ «Енкібуд» у системі «Електронний суд» 06.03.2026.
На обґрунтування заявленого клопотання ТОВ «Енкібуд» зазначає, що лише 06.03.2026 уклало з Лавріним О.В. договір про надання правничої (правової) допомоги адвокатом. Адвокат Лаврін О.В. зайнятий в інших провадженнях та процесуальних діях та не встиг до 09.03.2026 ознайомитись ані зі змістом апеляційної скарги, ані зі змістом відзиву, поданого відповідачем, ані з матеріалами провадження, а тому не може взяти участь у розгляді апеляційної скарги 09.03.2026 від імені ТОВ «Інкібуд» та належним чином захистити права та законні інтереси Товариства.
Колегія суддів зазначає, що неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах. Наведені відповідачем обставини в обґрунтування причин його неявки у судове засідання не можуть бути визнані судом поважними, адже не є об`єктивно непереборними. Відповідач як учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити участь у судовому засіданні будь-якого іншого представника, якому доручити виконання функцій щодо представництва інтересів у суді. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Суд зазначає, що обґрунтування клопотання не підтверджено належними доказами (в т. ч. щодо зайнятості представника в інших провадженнях та процесуальних діях, а також неможливості ознайомитися з матеріалами справи) і крім того, ТОВ «Енкібуд» вже подало відзив на апеляційну скаргу, у якому висловило свою позицію щодо доводів та вимог апеляційної скарги.
Верховний Суд в постанові від 01.10.2020 у справі №361/8331/18 зазначив, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Колегія суддів враховує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (ст. 202 ГПК України).
Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.1989 у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).
Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 04.10.2001 у справі «Тойшлер проти Германії» (Тeuschler v. Germany) наголосив на тому, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів.
Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника, відповідача та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).
Суд визнав, що розгляд справи можливо здійснити за відсутності представника відповідача на підставі наявних у ній матеріалів; неявка представника відповідача у судове засідання не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги, на яку ТОВ «Енкібуд» подало написаний чітко та зрозуміло відзив на апеляційну скаргу.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.
Статтею 269 ГПК України встановлено межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1).
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2).
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3).
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).
У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ч. 5).
Згідно з ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.
Одночасно з поданням позовної заяви Товариство подало заяву про забезпечення позову до подання позовної заяви, у якій просило накласти арешт на рухоме майно ТОВ «Енкібуд», з забороною відчуження будь-яким особам, зокрема, транспортні засоби, наведені вище за текстом цієї постанови, а також заборонити особам, державним реєстраторам, державним та приватним нотаріусам уповноваженим на вчинення реєстраційних дій, іншим особам, уповноваженим на вчинення реєстраційних дій, вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією, відчуженням, чи переходу права власності, користування іншим чином цих транспортних засобів.
Обґрунтування зазначеної заяви наведено вище за текстом цієї постанови.

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.
Згідно зі статтею 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 ГПК України заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення у майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.04.2024 у справі №754/5683/22 виснувала, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду із заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.
Під арештом майна слід розуміти заборону розпоряджатися цим майном, а в певних випадках - і користуватися ним. Заборона вчиняти певні дії, поряд з іншим, може бути пов`язана з необхідністю збереження об`єкта спору в існуючому стані та збереження його статусу, що має сприяти вирішенню спору та можливості виконання судового рішення.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №753/22860/17 зазначено: «Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».
У постанові від 18.05.2021 у справі №914/1570/20 Велика Палата Верховного Суду виснувала: «Під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам; при встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець; вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.
Процесуальне законодавство не зобов`язує суд під час розгляду питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише має за мету запобігти ситуації, за якої може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.
Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено лише відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.
Якщо позивач звертається до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в цьому випадку така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, не підлягає дослідженню, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам слід враховувати, що такими заходами не повинні блокуватися господарська діяльність юридичної особи, порушуватися права осіб, що не є учасниками судового процесу, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Товариство не навело конкретних обставин, які свідчили би про недобросовісність ТОВ «Енкібуд» та наявність підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Товариство не надало до матеріалів справи належних та допустимих доказів, які підтверджували би наявність обставини, що можуть ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду та поновлення прав позивача. 
Вжиття заходів забезпечення позову повинно бути обґрунтоване, у іншому випадку таке забезпечення безпідставно порушує права відповідача, зокрема майнові.
Розглянувши доводи поданої Товариством заяви про забезпечення позову, апеляційний суд зазначає, що у поданій заяві Товариство не наводить жодного конкретного факту на підтвердження необхідності накладення арешту на майно відповідача, а тому погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні цієї заяви.
Так, жодних доказів на підтвердження обставин того, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення до нього заяви, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю, суду не надано. Заявник взагалі не надав доказів на підтвердження того, що відповідач здійснив, здійснює чи має намір здійснити будь-які дії, спрямовані на ухилення від виконання зобов`язань.
Саме лише посилання на потенційну можливість ухилення боржника від виконання грошових зобов`язань без відповідного доказового обґрунтування, зокрема, доказів приховування майна або інші дії з цим майном чи витрачання коштів, не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.
Посилання заявника на імовірне ускладнення чи унеможливлення поновлення порушених прав та інтересів позивача базуються лише на припущеннях останнього, оскільки не надано будь-яких доказів, які свідчили би про дійсний (незадовільний) фінансовий стан відповідача, а також доказів, якими підтверджувалася би реальна загроза неможливості виконання судового рішення у зв`язку з відсутністю у відповідача майна, про накладення арешту на яке просило Товариство у заяві про забезпечення позову.
Водночас апеляційний суд зазначає, що ГПК України не обмежує право особи на повторне звернення із заявою про забезпечення позову у разі наявності підстав для такого забезпечення на будь-якій стадії судового процесу. 

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).
Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Судові витрати.
У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за її подання відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. 74, 129, 269, 275-277, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

У Х В А Л И В :

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Глубур-Сервіс» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.01.2026 у справі №910/358/26 залишити без задоволення.
2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.01.2026 у справі №910/358/26 залишити без змін. 
3. Судові витрати, пов`язані з поданням апеляційної скарги, покласти на скаржника.
4. Справу повернути до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню.

Повний текст постанови складено 18.03.2026. 

Головуючий суддя О.О. Євсіков 

Судді В.А. Корсак

С.О. Алданова