ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"26" лютого 2026 р. Справа № 910/6142/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Сибіги О.М.
суддів: Тищенко О.В. 
Гончарова С.А. 

секретар судового засідання: Михайленко С.О.
за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 26.02.2026
Розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобинський м`ясокомбінат"
на рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2025
у справі № 910/6142/25 (суддя Плотницька Н.Б.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ДТС" 
до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобинський м`ясокомбінат"
2. Товариства з обмеженою відповідальністю "УПК Груп"
про стягнення 1 443 008,22 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог
Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ДТС" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобинський м`ясокомбінат" (відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "УПК Груп" (відповідач-2) про стягнення 1 442 008,22 грн., з них: основного боргу - 1 271 196,69 грн., 3% річних - 12 008,43 грн., інфляційних втрат - 50 742,93 грн. та пені - 108 060,17 грн.
Позовні вимоги мотивовано неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором поставки товарів № 0002-СН від 22.10.2015, виконання якого забезпечене договором поруки № 1 від 02.06.2016, в частині оплати поставленого товару.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.05.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/6142/25, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття
Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.10.2025 у справі № 910/6142/25 позов задоволено частково. Закрито провадження у справі № 910/6142/25 в частині стягнення 965 272,37 грн основного боргу, у зв`язку з відсутністю предмета спору. Стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобинський м`ясокомбінат" та Товариства з обмеженою відповідальністю "УПК Груп" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ДТС" 1000,00 грн заборгованості. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобинський м`ясокомбінат" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ДТС" 304 924,32 грн заборгованості, 50 742,93 грн інфляційних втрат, 12 008,43 грн 3% річних, 108 060,17 грн пені та 14 390,58 грн судового збору. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "УПК Груп" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ДТС" 30,17 грн судового збору.
В обґрунтування прийнятого рішення судом першої інстанції зазначено, що позивачем доведено порушення відповідачем-1 зобов`язань за договором поставки товарів № 0002-СН від 22.10.2015, виконання якого забезпечене договором поруки № 1 від 02.06.2016, в частині своєчасної оплати поставленого товару, що є підставою для покладення на відповідача-1 обов`язку сплатити пеню, 3% річних та інфляційні втрати, а також для солідарного стягнення з відповідачів заборгованості у розмірі 1000,00 грн. При цьому, суд дійшов до висновку про відсутність існування виняткових обставин щодо застування ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України та підстав для зменшення пені та 3% річних. 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погоджуючись з рішенням Господарського суду міста Києва від 28.10.2025 у справі № 910/6142/25, 17.11.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю "Глобинський м`ясокомбінат" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2025 у справі № 910/6142/25 повністю та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову повністю або зменшити розмір присуджених штрафних санкцій.
Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що оскаржуване рішення судом першої інстанції прийнято без з`ясування обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків, викладених у рішенні, встановленим обставинам справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що є підставою для його скасування. Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції (1) не досліджено подані відповідачем докази (акти, накладні, листування, бухгалтерські документи), що підтверджують факт постачання неякісного товару; (2) проігноровано встановлений гарантійний строк і не застосовано презумпцію відповідальності продавця, передбачену ст. 679 Цивільного кодексу України; (3) не враховано сталі господарські відносини між сторонами, сформовані протягом багаторічної співпраці; (4) безпідставно стягнуто штрафні санкції (пеню, інфляційні, 3% річних) без перевірки їхнього розрахунку, не досліджено наявності вини відповідача, не враховано добровільне погашення більшої частини боргу; розмір штрафних санкцій є неспіврозмірним, суперечить принципам справедливості, добросовісності та розумності.
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.11.2025 матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобинський м`ясокомбінат" у справі № 910/6142/25 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Сибіга О.М., судді: Тищенко О.В., Гончаров С.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.11.2025 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали господарської справи № 910/6142/25.
27.11.2025 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 910/6142/25.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.12.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобинський м`ясокомбінат" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2025 у справі № 910/6142/25 залишено без руху та надано строк на усунення недоліків апеляційної скарги.
11.12.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю "Глобинський м`ясокомбінат" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з заявою про усунення недоліків.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.12.2025 відкрито апеляційне провадження у справі № 910/6142/25 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобинський м`ясокомбінат" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2025 та призначено розгляд справи на 05.02.2026.
22.12.2025 до Північного апеляційного господарського суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобинський м`ясокомбінат" надійшли заперечення на апеляційну скаргу, в яких проти доводів апеляційної скарги заперечує та наводить власні на їх спростування, просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити у повному обсязі. 
Розпорядженням Керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 03.02.2026 у зв`язку з перебуванням судді Гончарова С.А. у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/6142/25.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.02.2026 для розгляду справи № 910/6142/25 визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Сибіга О.М., судді: Кравчук Г.А., Тищенко О.В.
03.02.2026 ухвалою Північного апеляційного господарського суду новоутвореною колегією прийнято до провадження справу № 910/6142/25 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобинський м`ясокомбінат" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2025 та призначено розгляд справи на 05.02.2026.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.02.2026 розгляд справи відкладено на 26.02.2026.
Розпорядженням Керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 23.02.2026 у зв`язку з перебуванням судді Кравчука Г.А. у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 910/6142/25.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.02.2026 для розгляду справи № 910/6142/25 визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Сибіга О.М., судді: Гончаров С.А., Тищенко О.В. 
23.02.2026 ухвалою Північного апеляційного господарського суду новоутвореною колегією прийнято до провадження справу № 910/6142/25 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобинський м`ясокомбінат" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2025 та призначено розгляд справи на 26.02.2026.
Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобинський м`ясокомбінат" слід залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2025 у справі № 910/6142/24 без змін, з наступних підстав.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
Як вірно було встановлено Господарським судом міста Києва та перевірено судом апеляційної інстанції, 22.10.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ДТС" (надалі - позивач, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Глобинський м`ясокомбінат" (надалі - відповідач-1, покупець) укладено договір поставки товарів № 0002-СН (надалі - договір), відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов`язується поставляти покупцю передбачену цим договором продукцію, а покупець зобов`язується приймати і оплачувати поліамідну оболонку в асортименті.
Відповідно до п. 5.3. договору розрахунок за продукцію провадиться в термін 30 днів після відвантаження продукції.
Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін та діє до 31.12.2016. Договір автоматично пролонгується на кожен календарний рік, якщо жодна із сторін не повідомить про зміну або розірвання договору в письмовій формі за 30 календарних днів до дати закінчення терміну дії даного договору (п. 8.1., 8.7. договору).
На виконання умов договору поставки товарів № 0002-СН від 22.10.2015 позивачем поставлено відповідачу-1 товар на загальну суму 1 271 196,69 грн, що підтверджується видатковими накладними: № 662 від 08.11.2024 на суму 145 149,02 грн, № 669 від 11.11.2024 на суму 53 166,95 грн, № 680 від 15.11.2024 на суму 168 746,20 грн, № 686 від 19.11.2024 на суму 37 534,90 грн, № 690 від 20.11.2024 на суму 58 972,27 грн, № 700 від 22.11.2024 на суму 28 026,79 грн, № 714 від 29.11.2024 на суму 116 641,44 грн, № 759 від 23.12.2024 на суму 674 998,40 грн.
Факт передачі позивачем товару належним чином підтверджено матеріалами справи та відповідачем-1 не заперечується.
З метою виконання відповідачем-1 зобов`язань за договором поставки товарів № 0002-СН від 22.10.2015, 02.06.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ДТС" (надалі - кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "УПК Груп" (надалі - відповідач-2, поручитель) укладено договір поруки № 1 (надалі - договір поруки), відповідно до умов якого поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором за виконання боржником (Товариством з обмеженою відповідальністю "Глобинський м`ясокомбінат") зобов`язань, що випливають з договору постачання від 22.10.2015 № 0002-СН.
За умовами п. 2.1. договору поруки відповідальність поручителя перед кредитором обмежується сплатою суми у розмірі 1000,00 грн. 
Відповідно до п. 3.3. договору поруки поручитель зобов`язаний сплатити на користь кредитора 1000,00 грн не пізніше, як протягом двох банківських днів з моменту отримання письмової вимоги шляхом перерахування вказаної суми грошових коштів на поточний банківський рахунок кредитора.
Спір у справі виник у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем-1, на думку позивача, грошового зобов`язання з оплати поставленого за договором поставки товарів № 0002-СН від 22.10.2015 товару, у зв`язку з чим позивач вказує на наявність у відповідача-1 заборгованості у розмірі 1 271 196,69 грн. Крім того, за порушення строків оплати товару позивачем нараховано за період з 09.12.2024 по 01.05.2025 та заявлено до стягнення 3% річних у розмірі 12 008,43 грн, інфляційні втрати у розмірі 50 742,93 грн та пеню у розмірі 108 060,17 грн.
Відповідач-1 проти позовних вимог заперечив, посилаючись на те, що після відкриття провадження у справі відповідачем-1 сплачено заборгованість за товар в розмірі 965 272,37 грн, в іншій частині вимог щодо стягнення заборгованості за товар у розмірі 300 853,64 грн заперечив, оскільки товар на вказану суму містить приховані недоліки, які унеможливлюють його подальше використання в процесі виробництва. Крім того, просив зменшити розмір штрафних санкцій на 80%. 
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Пунктом 1 ст. 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. 
Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.
Нормами ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.
Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Положеннями ст. 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Приписами ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).
Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки. 
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін, а тому обов`язок покупця сплатити продавцеві повну ціну переданого товару складає зміст основних його зобов`язань відповідно до ст. 692 ЦК України.
В ст. 655 Цивільного кодексу України закріплено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.
Як встановлено судом, 22.10.2015 між позивачем, як постачальником, та відповідачем-1, як покупцем, укладено договір поставки товарів № 0002-СН, за умовами якого постачальник зобов`язується поставляти покупцю передбачену цим договором продукцію, а покупець зобов`язується приймати і оплачувати поліамідну оболонку в асортименті.
Матеріалами справи підтверджується, що на виконання умов договору поставки товарів № 0002-СН від 22.10.2015 позивачем поставлено відповідачу-1 товар на загальну суму 1 271 196,69 грн, що підтверджується видатковими накладними: № 662 від 08.11.2024 на суму 145 149,02 грн, № 669 від 11.11.2024 на суму 53 166,95 грн, № 680 від 15.11.2024 на суму 168 746,20 грн, № 686 від 19.11.2024 на суму 37 534,90 грн, № 690 від 20.11.2024 на суму 58 972,27 грн, № 700 від 22.11.2024 на суму 28 026,79 грн, № 714 від 29.11.2024 на суму 116 641,44 грн, № 759 від 23.12.2024 на суму 674 998,40 грн.
Заперечень покупця щодо кількості та якості поставленого товару матеріали справи не містять та судом не встановлено.
Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
За умовами п. 5.3. договору розрахунок за продукцію провадиться в термін 30 днів після відвантаження продукції.
Виходячи з умов п. 5.3. договору, строк оплати товару є таким, що настав. 
За змістом статей 598, 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином.
Позивачем доведено суду факт порушення з боку відповідача-1 своїх зобов`язань щодо не здійснення оплати поставленого товару, тоді як строк виконання зобов`язання з оплати настав. 
Матеріалами справи підтверджується, що після відкриття провадження у справі у суді першої інстанції за отриманий товар відповідач-1 розрахувався лише частково на суму 965 272,37 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 352 від 04.06.2025 на суму 965 272,37 грн.
Таким чином, спір у даній справі припинив своє існування в частині стягнення 965 272,37 грн у зв`язку з частковою сплатою заборгованості згідно платіжної інструкції № 352 від 04.06.2025.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.
При цьому, закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України можливе, якщо предмет спору був відсутній як на момент звернення з позовом, так і на момент ухвалення судом першої інстанції судового рішення.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20.09.2021 у справі № 638/3792/20 та від 14.09.2022 у справі № 914/3112/20.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що провадження у справі в частині стягнення заборгованості у розмірі 965 272,37 грн підлягає закриттю, а стягненню з відповідача-1 підлягає заборгованість у розмірі 305 924,32 грн. 
Водночас, в частині вимог щодо стягнення заборгованості за товар у розмірі 300 853,64 грн відповідач-1 заперечив, посилаючись на те, що товар на вказану суму містить приховані недоліки, які унеможливлюють його подальше використання в процесі виробництва.
Відповідно до ст. 675 Цивільного кодексу України товар, який продавець передає або зобов`язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу. Договором або законом може бути встановлений строк, протягом якого продавець гарантує якість товару (гарантійний строк). Гарантія якості товару поширюється на всі комплектуючі вироби, якщо інше не встановлено договором. 
Згідно зі статтею 676 Цивільного кодексу України гарантійний строк починається з моменту передання товару покупцеві, якщо інше не встановлено договором купівлі-продажу. Гарантійний строк, встановлений договором купівлі-продажу, продовжується на час, протягом якого покупець не міг використовувати товар у зв`язку з обставинами, що залежать від продавця, до усунення їх продавцем. 
Стаття 679 Цивільного кодексу України визначає, що продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин, які існували до цього моменту. Якщо продавцем надані гарантії щодо якості товару, продавець відповідає за його недоліки, якщо він не доведе, що вони виникли після його передання покупцеві внаслідок порушення покупцем правил користування чи зберігання товару, дій третіх осіб, випадку або непереборної сили.
Отже, за загальним правилом, закріпленим у частині 2 статті 679 Цивільного кодексу України, відповідальність продавця за недоліки товару може наступати у випадках, якщо недоліки виникли до передання товару покупцеві або якщо їх виникнення обумовлене причинами, що виникли до передачі товару. І відповідно, коли недоліки товару виявлені після переходу до покупця ризику випадкової загибелі та випадкового знищення товару, саме на покупця у такому випадку покладається обов`язок доведення того, що недоліки чи їх причини виникли до передачі йому товару.
З системного аналізу наведених норм чинного законодавства та умов укладеного договору слідує, що у даному випадку обов`язок доведення того, що недоліки чи їх причини виникли до передачі йому товару покладається на покупця (відповідача-1).
Відповідно до п. 2.1. договору якість і комплектність продукції, що є предметом цього договору, повинні відповідати ДСТУ, ТУ, іншим технічним документам.
За умовами п. 2.2. договору постачальник гарантує якість і надійність продукції, що є предметом цього договору.
У пункті 2.3. договору визначено, що при виявленні неякісної продукції при її прийманні, використанні у виробництві виклик представника постачальника є обов`язковим. Строк усунення недоліків або заміни продукції встановлюється в 5-й денний строк. 
Відповідно до п. 6.12. договору у випадку постачання неякісного товару, який не відповідає якісним показникам згідно нормативного документу (ДСТУ, ТУ тощо), в зв`язку з чим покупець вимушений повернути товар. Постачальник зобов`язаний замінити на товар належної якості. У випадку постачання товару з прихованим браком, який призвів до браку продукції покупця, та при доведенні цього факту, постачальник зобов`язаний компенсувати всі збитки завдані покупцю в повному об`ємі.
З наведеного слідує, що при укладенні договору сторонами узгоджено механізми врегулювання спорів щодо якості товару, зокрема, заміни товару на товар належної якості або відшкодування збитків. Однак, відповідачем-1 жоден з цих механізмів використано не було.
Згідно з частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Відповідно до ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.
Відповідно до ст. 541 Цивільного кодексу України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.
Так, судом встановлено, що виконання відповідачем-1 зобов`язань за договором поставки товарів № 0002-СН від 22.10.2015 забезпечене договором поруки № 1, укладеним 02.06.2016 між позивачем, як кредитором та відповідачем-2, як поручителем, за умовами якого поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором за виконання боржником (Товариством з обмеженою відповідальністю "Глобинський м`ясокомбінат") зобов`язань, що випливають з договору постачання від 22.10.2015 № 0002-СН.
При цьому, в п. 2.1. договору поруки визначено, що відповідальність поручителя перед кредитором обмежується сплатою суми у розмірі 1000,00 грн. 
Згідно зі статтею 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі. Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.
Таким чином, при солідарному обов`язку кредиторові надається право за своїм розсудом вимагати виконання зобов`язання в повному обсязі або частково від усіх боржників разом або від кожного окремо. Пред`явивши вимогу до одного із солідарних боржників і не одержавши задоволення, кредитор має право пред`явити вимогу до іншого солідарного боржника.
Як свідчать матеріали справи, жодних дій, спрямованих на погашення заборгованості за договором поставки станом на момент звернення з позовом до суду відповідачами-1, 2 вчинено не було.
З огляду на встановлений судом факт порушення відповідачем-1 зобов`язань за договором поставки, виконання якого забезпечене договором поруки на суму 1000,00 грн, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про покладення на відповідачів-1, 2 солідарного обов`язку щодо стягнення заборгованості за поставлений, але неоплачений у повному обсязі товар, на суму 1000,00 грн., в іншій частині позовних вимог на суму 304 924,32 грн. обов`язок по оплаті товару покладається на відповідача-1.
Крім того, за порушення строків оплати товару позивачем нараховано за період з 09.12.2024 по 01.05.2025 та заявлено до стягнення 3% річних у розмірі 12 008,43 грн, інфляційні втрати у розмірі 50 742,93 грн та пеню у розмірі 108 060,17 грн.
Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно з ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
В п. 6.3. договору визначено, що у випадку несвоєчасної оплати товару (партії товару) покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення оплати.
Суд першої інстанції, перевіривши обставини, пов`язані з правильністю здійснення розрахунку пені, дійшов обґрунтованого висновку, що він є арифметично правильним та обґрунтованим.
З огляду на те, що матеріалами справи підтверджується факт порушення відповідачем-1 строків оплати товару, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача-1 108 060,17 грн пені є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. 
Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Інфляційні нарахування на суму боргу не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.
Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
Базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу, не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).
При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.
Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці.
Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.04.2019 у справі № 910/5625/18, від 13.02.2019 у справі № 924/312/18, від 05.07.2019 у справі № 905/600/18.
Враховуючи те, що матеріалами справи підтверджується факт порушення відповідачем-1 строків оплати товару, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача-1 12 008,43 грн 3% річних та 50 742,93 грн. інфляційних втрат підлягають задоволенню, оскільки є обґрунтованими, а їх розмір - арифметично правильним.
Щодо підстав для зменшення нарахованих штрафних санкцій колегія суддів зазначає наступне. 
Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Визначені наведеною нормою положення з урахуванням приписів Господарського процесуального кодексу України щодо загальних засад господарського судочинства та щодо обов`язку суду сприяти учасникам судового процесу в реалізації їхніх прав дає право суду зменшити розмір штрафних санкцій за умови, що він значно перевищує розмір завданих допущеним порушенням збитків.
Статтею 546 Цивільного кодексу України неустойка (штраф, пеня) віднесена до переліку видів забезпечення виконання зобов`язань.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України).
Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.
Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
При цьому, довести наявність обставин, які можуть бути підставою для відповідного зменшення, має заінтересована особа, яка заявила пов`язане з цим клопотання (відповідач).
Неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.
Господарський суд повинен надати оцінку як поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і запереченням інших учасників щодо такого зменшення.
Обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.
Закон не визначає ані максимального розміру, на який суди можуть зменшити нараховані відповідно до договору штрафні санкції, ані будь-який алгоритм такого зменшення.
Чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно ст. 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Підприємництво за своєю суттю є ризикованою діяльністю, в Україні діє принцип свободи договору та заборони суперечливої поведінки, сторони добровільно уклали договір і визначили штрафні санкції, тому суд має зменшувати розмір пені саме у виключних випадках з урахуванням всіх обставин справи.
При вирішенні питання про зменшення розміру штрафних санкцій (пені) суди також беруть до уваги як обставини, прямо визначені у ст. 551 ЦК, так і інші обставини, на які посилаються сторони і які мають бути доведені ними. Найчастіше судами враховуються такі обставини (постанови Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 916/3211/16, від 26.01.2021 у справі № 922/4294/19, від 24.02.2021 у справі № 924/633/20, від 16.03.2021 у справі № 922/266/20): ступінь виконання зобов`язання боржником (співвідношення між сумою простроченого зобов`язання та загальною сумою зобов`язання); причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання; тривалість прострочення виконання; наслідки порушення зобов`язання для кредитора; поведінку боржника (системність порушення, чи навпаки - порушення з боку боржника мало винятковий характер; намагання/зусилля боржника погасити борг або погашення основної заборгованості на момент звернення до суду, намагання врегулювати спір в досудовому порядку, звернення з пропозиціями про реструктуризацію боргу до кредитора); поведінку кредитора; майновий стан кредитора та боржника (наявність збитків, заборгованості по виплаті заробітної плати); негативні наслідки стягнення неустойки з боржника, які можуть настати для нього та третіх осіб (трудового колективу, населення); ризики настання неплатоспроможності боржника; статус боржника, предмет діяльності боржника (забезпечення оборонних потреб, безпеки та здоров`я населення); майнові, а також інші інтереси сторін, які заслуговують на увагу.
Втім, закон не містить вичерпного переліку обставин, які можуть бути враховані судом при зменшенні розміру неустойки, тому боржник і кредитор мають право посилатися й на інші обставини, які мають довести, а суд оцінити при ухваленні рішення.
Суд не зобов`язаний встановлювати всі можливі обставини, які можуть вплинути на зменшення штрафних санкцій; це не входить в предмет доказування у справах про стягнення штрафних санкцій. Відповідно до принципу змагальності суд оцінює лише надані сторонами докази і наведені ними аргументи.
В даному випадку, вирішуючи питання зменшення пені, суд першої інстанції обґрунтовано виснував про відсутність підстав для зменшення розміру пені, оскільки розмір пені не є надмірним, є співмірним з основною заборгованістю та не перевищує її, у зв`язку з чим підстави для зменшення пені відсутні.
При розгляді даної справи в суді апеляційної інстанції підстав для визнання пені надмірною чи обтяжливою колегією суддів не встановлено.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 зазначила, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.
Із цього випливає, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки, штрафу, процентів річних є правом суду. Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе їх зменшення. Велика Палата Верховного Суду також вказала, що відсотки річних, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника та не можуть розглядатися як спосіб отримання кредитором доходів.
Водночас, у зазначеній справі Велика Палата Верховного Суду, зменшуючи розмір неустойки, штрафу, процентів річних, не позбавила кредитора можливості захистити власні інтереси шляхом стягнення процентів річних у тому розмірі, який відповідно до обставин справи одночасно виконує компенсаційну функцію для кредитора, але не є надмірним для боржника.
Велика Палата Верховного Суду допустила зменшення розміру відсотків річних з урахуванням конкретних обставин справи, а саме - встановлення процентної ставки річних на рівні 40% та 96% і її явної невідповідності принципу справедливості.
Водночас, у даній справі позивачем за первісним позовом до стягнення заявлено відсотки річних у розмірі, передбаченому законом (частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України) - 3%, при цьому, до відповідача за первісним позовом не застосовується відповідальність у вигляді стягнення пені.
Отже, в даній справі відсутні такі обставини неспівмірності заявленої до стягнення суми процентів річних, як у справі № 902/417/18.
Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 15.06.2023 у справі № 921/94/21.
Колегія суддів зазначає, що у даному випадку розмір заявлених до стягнення відсотків річних відповідає розміру, встановленому законом (3%), а тому, враховуючи принципи справедливості, добросовісності та розумності, відсутні підстави для зменшення 3% річних, нарахованих відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України.
Враховуючи викладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.
Таким чином, надавши відповідну правову оцінку зібраним у справі доказам, як кожному окремо так і в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність позовних вимог та часткове задоволення позову, тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
За таких обставин недостатніми є доводи скаржника про неповне дослідження судом першої інстанції зібраних у справі доказів, саме тільки посилання скаржника на те, що суд не в повному обсязі дослідив докази та не з`ясував дійсні обставини справи, без належного обґрунтування не можуть ставити під сумнів оскаржуване судове рішення. Натомість зміст апеляційної скарги переконливо свідчить про те, що доводи скаржника зводяться здебільшого до посилань на необхідність переоцінки наявних у справі доказів.
На переконання колегії суддів, зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції свідчить про дослідження наявних у справі доказів та встановлення судом обставин, що входять до предмету доказування у цій справі, а доводи скаржника фактично зводяться до незгоди з обставинами, що були встановлені судом при вирішенні спору, до незгоди з оцінкою доказів у справі, а також до незгоди з висновками суду, які покладені в основу оскаржуваного судового рішення у цій справі.
При цьому колегія суддів зазначає, що покладені в основу апеляційної скарги доводи скаржника, фактично дублюють його позицію викладену у відзиві на позовну заяву, яким суд першої інстанції надав належну оцінку при ухвалені оскаржуваного рішення. 
Незгода скаржника з рішенням суду першої інстанції або з правовою оцінкою та правовими висновками, які містяться в рішенні, не свідчать про його незаконність.
Перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених судом фактичних обставин справи та в межах наведених у апеляційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття апеляційного провадження, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість апеляційних скарг та про відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Згідно з частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.
В пункті 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Федорченко та Лозенко проти України" від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.
При винесені даної постанови судом апеляційної інстанції були надані вичерпні відповіді на доводи скаржника, з посиланням на норми права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
Щодо інших аргументів сторін колегія суддів зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до статті 2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У відповідності з пунктом 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Частиною 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Отже, в задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобинський м`ясокомбінат" слід відмовити, а рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2025 у справі № 910/6142/25 залишити без змін.
Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобинський м`ясокомбінат" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2025 у справі № 910/6142/25 - залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2025 у справі № 910/6142/25 - залишити без змін.
3. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги розподіляється відповідно до ст.ст. 129 та 282 Господарського процесуального кодексу України.
4. Матеріали справи № 910/6142/25 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено та підписано 26.02.2026.

Головуючий суддя О.М. Сибіга 

Судді О.В. Тищенко

С.А. Гончаров