ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 527/2531/25  Номер провадження 22-ц/814/1540/26	Головуючий у 1-й інстанції Павлійчук А. В.  Доповідач ап. інст. Лобов О. А.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Лобов О.А.
судді: Дорош А.І., Триголов В.М.
розглянув в порядку письмового провадження без виклику учасників в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 01 грудня 2025 року (час проголошення судового рішення не зазначений, дата виготовлення повного текста судового рішення - 05 грудня 2025 року) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

у с т а н о в и в :

У серпні 2025 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернулось до суду з вказаним позовом, просило стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором №911741 від 30.07.2023 в загальному розмірі 81 408 грн 01 коп., 2 422,40 грн судового збору та 8 000 грн витрат на правничу допомогу.
В обґрунтування позову посилався на невиконання відповідачем умов кредитного договору №911741 від 30.07.2023, укладеного між ТОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 . 

Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 01 грудня 2025 року позов ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором №911741 від 30.07.2023 в сумі 81 408,01 гривень, витрати по сплаті судового збору в сумі 2 422,40 гривень та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000,00 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції залишив поза увагою, що відповідач скористався своїм законним правом на дострокове повернення споживчого кредиту, що підтверджується доданою до відзиву на позовну заяву банківською квитанцією (чеком) АТ «Приватбанк» №TS210269 від 22.11.2023 на суму 13 669,97 грн з чітко визначеним призначення платежу: «Повне погашення основного зобов`язання (тіла кредиту), дог. №911741 від 30.07.2023 без права зміни отримувачем призначення платежу. Платник ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_1 », що свідчить про дострокове погашення заборгованості.
Також, суд першої інстанції у даній справі не звернув уваги на заперечення відповідача щодо відсутності до укладення договору його згоди, як споживача, на доступ до інформації, що складає його кредитну історію, та на збір, зберігання, використання та поширення через бюро кредитних історій, включене до Єдиного реєстру бюро кредитних історій, інформації щодо нього та цього кредиту, визначеної Законом України "Про організацію формування та обігу кредитних історій". Разом з цим, згідно ч.8 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування», відсутність такої згоди споживача має наслідком відмову кредитодавця в укладенні договору та здійсненні кредитної операції . 
Також, суд першої інстанції у даній справі не звернув уваги на заперечення відповідача щодо не отримання ним спірного договору ані у електронному вигляді, ані у паперовому. При цьому позивач не надав суду доказів дотримання первісним кредитором вимог ст.13 Закону України «Про споживче кредитування», якою встановлено, що примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник договору про споживчий кредит, укладеного у вигляді електронного документа та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця.
Відповідач скористався правом подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, яка міститься у відзиві на позовну заяву. Проте, суд першої інстанції заяву відповідача не розглянув та ухвали не приймав, що є порушенням вищевказаної норми процесуального права.
Зазначає, що суд першої інстанції прослухав справу за відсутності сторін та не вирішив питання щодо слухання справи в режимі відеоконференції за його заявою.
Судова повістка (для фізичних осіб, відповідача) у підсистемі «Електронний суд» на 01.12.2025 об 11 год.25 хв. – відсутня. Повідомлення (для юридичних осіб – позивача) про призначення розгляду справи розміщено у підсистемі «Електронний суд» лише 28.11.2025 (о 02год. 16хв., п`ятниця), тоді як судове засідання мало вже відбутися (понеділок).
Крім того, рішення суду не містить відомостей про повідомлення представника відповідача про час і місце розгляду справи, судова повістка якому також не надсилалася.
Ухвалення судом звичайного рішення, (а не заочного), вказує на розгляд справи без участі відповідача та його представника, не повідомлених належним чином про час і місце розгляду справи.
Суд першої інстанції через неповне з`ясування усіх фактичних обставин справи, що мають значення для правильного вирішення спору, (зокрема, передачу первісним кредитором недійсних вимог новому кредитору), не залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача первісного кредитора (ТОВ «Селфі Кредит»).
Суд першої інстанції посилається на документи, які жодною стороною не надавалися (у матеріалах справі відсутні: кредитний договір від 30.07.2023 №911741, позивачем надано договір №911741 з іншою назвою – «про надання споживчого кредиту по продукту «NewShort» від 30.07.2023; договір №21062024 про відступлення прав вимоги від 21.06.2025. 
Розмір судових таких витрат на професійну правничу допомогу адвоката не відповідає принципам розумності та співрозмірності. Крім того, позивачем на надано доказів понесення ним фактичних витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.
У підтвердження заперечень проти апеляційної скарги вказує, що в апеляційній скарзі відповідач посилається на своє право дострокового повернення кредиту. Однак він ігнорує ключову умову, що дострокове погашення передбачає сплату процентів за користування кредитом.
Умовам договору чітко визначено, що в першу чергу здійснюються платежі саме на погашення прострочених процентів за користування кредитом.
Отже, вся необхідна інформація для укладення Кредитного договору розміщена в Особистому кабінеті Позичальника та безпосередньо у кредитному договорі – після ознайомлення з якою відповідач погодившись на умови підписав кредитний договір. Кредитний договір був надісланий відповідачу відповідно до умов кредитного договору в Особистий кабінет.
Відповідач був у повному обсязі ознайомлений з умовами Договору та паспорту споживчого кредиту до моменту укладення правочину.
Вважають доводи відповідача про нібито невідповідність та суперечливість між умовами договору та паспорту споживчого кредиту неправдивими, помилковими та такими, що спростовуються змістом цих документів.
Зазначає, що відповідач акцентує увагу на відмові суду в участі у засіданні в режимі відеоконференції. Прийняття рішення щодо проведення судового засідання в режимі відеоконференції є правом суду. Вказана норма не передбачає обов`язку проведення судового засідання в режимі відеоконференції в разі наявності про це клопотання сторони. Окрім того, згідно з принципами процесуальної економії, суд не зобов`язаний розглядати ідентичні клопотання, щодо яких вже винесено вмотивовану відмову.
Оскільки Відповідач подав відзив на позовну заяву, він реалізував своє право на участь у змагальному процесі. За наявності відзиву суд правомірно здійснив розгляд в загальному (не заочному) порядку.
Заявлена сума у 8 000,00 грн на погашення витрат на правничу допомогу є співмірною зі складністю справи про стягнення кредитної заборгованості, яка потребує не лише знання банківського законодавства, а й аналізу значного обсягу документації. Дана сума відповідає середнім ринковим розцінкам на подібні юридичні послуги в Україні. Відповідач, заперечуючи проти розміру витрат, не надав жодних обґрунтованих доказів чи розрахунків, які б підтверджували його твердження про необґрунтованість заявленої суми.
Відсутність документів, які безпосередньо підтверджують оплату, не може стати підставою для відмови у стягненні судових витрат, якщо сторона, що вимагає їх стягнення, подала інші докази, що свідчать про надання правової допомоги та обґрунтовують понесені витрати.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав:
Відповідно п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення у разі порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права. 
З матеріалів справи вбачається, що 30.07.2023 у між ТОВ «Селфі Кредит» і ОСОБА_1 укладено договір №911741 про надання споживчого кредиту (а.с. 14-24), відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 13 700 грн, строком на 364 дні зі сплатою відсотків.
Стандартна процентна ставка становить 2,2% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього договору (п. 1.5.1.). Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 52041,31% річних (п. 1.7.1). Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 123 409,60 грн (п. 1.8.1).
Кредитний договір підписаний відповідачем шляхом накладення електронного підпису одноразовим індентифікатором Т741 (а.с.24).
Істотні умови кредитного договору №911741, укладеного між ТОВ «Селфі Кредит» і ОСОБА_1 , містяться безпосередньо у цьому договорі, підписаному відповідачем одноразовим ідентифікатором.
Одночасно з підписанням цього договору ОСОБА_1 було підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором Т741 паспорт споживчого кредиту (а.с.25 зворот-27).
Згідно з повідомленням ТОВ «Пейтек Україна» №20250325-43 від 25.03.2025, було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта від ТОВ «Селфі Кредит» 30.07.2023 на суму 13700 грн, призначення платежу: зарахування на картку, маска картки № НОМЕР_2 (а.с.28 на звороті).
ТОВ «Селфі Кредит» свої зобов`язання за договором №911741 від 30.07.2023 виконало та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 13 700 грн шляхом перерахування грошових коштів 30.07.2023 на банківську картку позичальника, вказану ним при заповненні анкетних даних.
21 червня 2024 року між ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» і Товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» укладено Договір факторингу №21062024, за умовами якого клієнт відступає (передає) фактору права вимоги, а фактор набуває права вимоги від клієнта та сплачує клієнту за відступлення прав вимог фінансування в сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та у строки встановлені цим договором (а.с.35 зворот - 40).
Як вбачається із Витягу з реєстру боржників, що є додатком до договору факторингу №21062024 від 21.06.2024, до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №911741 в сумі 81408,01 грн, яка складається з: 13699,97 грн - заборгованість за сумою кредиту, 67708,04 грн - заборгованість за відсотками (а.с.40 зворот).

 Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
На переконання апеляційного суду рішення суду першої інстанції ухвалено без дотримання наведених вимог закону з огляду на такі мотиви. 
Згідно відомостей на офіційному сайті Верховної Ради України (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/3498-20#Text) Закон України від 22.11.2023 року №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24.12.2023 (картка документу), тобто до укладення кредитного договору.
Цим законом у ЗУ «Про споживче кредитування» внесенні зміни, зокрема у ч.5 ст.8 та встановлено: «Максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.».
Одночасно Законом від 22.11.2023 року №3498-ХІ, викладений у новій редакції, зокрема п.17 розділу IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», згідно якого тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законівУкраїни щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» (тобто ЗУ від 22.11.2023 року №3498-ХІ) установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Отже, як слідує з вищевказаних змін у законодавстві, що регулює питання споживчого кредитування, починаючи з 24.12.2023 денна ставка має бути не більше 2,5%, а з 22.04.2024 денна ставка - не більше 1,5%, з 20.08.2024 - денна ставка не більше 1%.
Перехідні положення закону застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту.
Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір укладено 30.07.2023 зі строком дії 364 дні (до 29.07.2024).
Із наданого позивачем детального розрахунку заборгованості вбачається: 
що відповідачем внесено кошти на погашення заборгованості за кредитним договором 23.08.2023 – 3 390,76 грн, 25.09.2023 – 9 946,21 грн, 22.11.2023 – 13 669,97 грн;
що для визначення розміру заборгованості за відсотками позивачем застосовано знижену процентну ставку відповідно п.1.5.2 договору у розмірі 0,99% до 23.08.2023 включно, а не до 27.08.2023, як визначено п.1.5.2 договору.
Окрім того, нарахування процентів з 23.01.2024 відбулось за невстановленими відсотками, з чим суд не може погодитися.
Як вбачається з п.5.6.1 договору у першу чергу здійснюється платежі з повернення простроченої суми кредиту та прострочені проценти за користування кредитом.
Процент від внесеної суми, який слід зараховувати на погашення простроченої суми кредиту та прострочені проценти за користування кредитом договором не визначено, отже суд вважає за доцільним розподілити порівну внесені відповідачем суми.
На переконання суду, з урахуванням вимог діючого законодавства, відсотки за користування кредитними коштами становлять:
в період з 30.07.2023 по 23.08.2023 за ставкою 0,99% (п.1.5.2. договору) і становить: 13 700 х 0,99% = 135,63 х 24 дні = 3 255,12 грн.
23.08.2023 відповідачем внесено кошти у розмірі 3 390,76 грн, які відповідно п.5.6.1 слід було зарахувати на погашення простроченої суми кредиту та прострочені проценти за користування кредитом.
Отже, станом на 23.08.2023 ОСОБА_1 мав заборгованість за кредитом у розмірі: 
3390,76 /2 =1 695,38
3 255,12 – 1 695,38 = 1 559,74 грн заборгованості за процентами
13 700 - 1 695,38 =12 004,62 грн заборгованості за тілом кредиту.
в період з 24.08.2023 по 27.08.2023 за ставкою 0,99% (п.1.5.2. договору) і становить: 12 004,62 х 0,99% = 118,85 х 4 днів = 475,4 грн
в період з 28.08.2023 по 25,09.2023 за ставкою 2,2% (п.1.5.1. договору) і становить: 12 004,62 (основна заборгованість) х 2.2% = 264,98 х 29 дні = 7 684,47 грн
25.09.2023 ОСОБА_1 внесено кошти у розмірі 9 946,21 грн, які відповідно п.5.6.1 слід було зарахувати на погашення простроченої суми кредиту та прострочені проценти за користування кредитом.
Отже, станом на 25.09.2023 ОСОБА_1 мав заборгованість за кредитом у розмірі: 
9946,21 /2 = 4 973,11
(1 559,74 + 475,4 + 7 684,47 ) – 4 973,11= 4 746,50 грн заборгованості за процентами
12 004,62 - 4 973,11 =7 031,51 грн заборгованості за тілом кредиту.
в період з 26.09.2023 по 22.11.2023 за ставкою 0,99% (п.1.5.1. договору) і становить: 7 031,51 х 2,2% = 154,69 х 58 дні = 8 972,02 грн
22.11.2023 відповідачем було внесено кошти у розмірі 13 669,97 грн, які відповідно п.5.6.1 слід було зарахувати на погашення простроченої суми кредиту та прострочені проценти за користування кредитом.
Отже станом на 22.11.2023 ОСОБА_1 мав заборгованість за кредитом у розмірі: 
13 669,97 /2 = 6 834,98 грн
(8 972,02+4 746,50) – 6 834,98 = 6 883,54 грн заборгованості за процентами
7 031,51- 6 883,54 =147,97 грн заборгованості за тілом кредиту.
в період з 23.11.2023 по 21.04.2024 за ставкою 2,2% (п.1.5.1. договору) і становить: 147,97 грн х 2,2% = 3,25 х 151 дні = 494 грн
в період з 22.04.2024 по 29.07.2024 - денна ставка має бути не більше 1,5%, відповідно до ЗУ «Про споживче кредитування», а отже сума заборгованості повинна складати:
147,97 х 1,5% = 2,22 х 99 днів = 266,4грн
Отже, загальна заборгованість по процентам буде складати: 6 883,54 + 494+ 266,4 = 7 643,94 грн.
Таким чином, суд першої інстанції не перевірив правильність нарахування позивачем заборгованості та прийшов до помилкового висновку про задоволення позову в повному обсязі.
Отже, рішення суду першої інстанції слід скасувати, ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягненні з відповідача на користь позивача 147,97 грн заборгованості за тілом кредиту та 7 643,94 грн заборгованості за процентами, а всього 7 791,91 грн.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Частиною 1 та п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову. 
Згідно ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). 
З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», подаючи позовну заяву, до суду сплатило 2 422,40 грн судового збору (а.с.49)
Позовні вимоги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» задоволено частково (9,57%).
Таким чином, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» має право на стягнення з іншої сторони 2 422,40 х 9,57% = 231,82 грн судових витрат.
Звертаючись до суду з апеляційною скаргою ОСОБА_1 сплатив 3634 грн судового збору (а.с.124)
Апеляційна скарга задоволена на 90,43%.
Таким чином, ОСОБА_1 має право на стягнення з ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» 3634 х 90,43% = 3 286,22 грн судових витрат.
Відповідно до ч.10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Оскільки з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 231,82 грн, а з ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3 286,22 грн, то, враховуючи ч.10 ст. 141 ЦПК України, з ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути різницю судових витрат, покладених на обидві сторони, в розмірі 3 286,22 - 231,82 = 2 964,40 грн, а також звільнити ОСОБА_1 від обов`язку сплачувати ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» частину судового збору.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
Згідно із висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Аналіз зазначеної постанови свідчить про те, що вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.
Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у додатковій постанові від 17 січня 2022 року у справі № 756/8241/20 (провадження № 61-9789св21).
На підтвердження витрат на правничу допомогу матеріали справи містять:
копію договору про надання правової допомоги від 01.07.2025 (а.с.44 зворот);
копію Ордеру про надання правничої правової допомоги Серії ВС № 1381377 (а.с.46);
копію акту наданих послуг правничої допомоги від 05.08.2025 (а.с.45);
копію детального опису наданих послуг від 05.08.2025 (а.с.45 зворот).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Відповідно до роз`яснення в п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 10 від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Верховний Суд в Постанові від 12.06.2018 року по справі №462/9002/14-ц (провадження №61-9880св18), прийшов до наступних висновків: «свобода договору не є абсолютною, вона обмежується законом і суттю договірних правовідносин, якою за договором про надання юридичних послуг у формі представництва у суді є забезпечення балансу приватних і публічних інтересів - права особи на кваліфіковану юридичну допомогу при розгляді її справи у суді (приватний інтерес) і незалежність та безсторонність судової влади при розгляді цивільних справ (публічний інтерес).
Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту.
Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2019 року по справі № 922/445/19, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Відповідно до позиції Верховного Суду, що висвітлена у постановах КЦС ВС від 09.06.2020 року по справі №466/9758/16-ц та від 15.04.2020 року по справі №199/3939/18-ц, аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені.
Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.
Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів колегія суддів враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.
Суд може зменшити розмір понесених витрат на правничу допомогу, якщо обсяг робіт і час, витрачений на підготовку документів, є явно неспівмірним із складністю виконаних адвокатом робіт.
Дослідивши матеріали справи, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, колегія суддів приходить до висновку про те, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7000 грн не є розумним та співмірним із складністю справи; виконаними адвокатом роботами (наданими послугами; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.
Так, спір у цій справі не належить до категорій справ значної складності, обсяг матеріалів справи не є значним, вже неодноразово була висловлена думка Верховного Суду в аналогічних справах даної категорії справ, тобто фактично сформована судова практика за спорами такої категорії, а тому визначена позивачем сума відшкодування у розмірі 8 000 грн є завищеною та підлягає зменшенню до 4 000 грн.
Так, усна консультація клієнта, щодо перспектив та порядку стягнення заборгованості за кредитним договором, ознайомлення з матеріалами кредитної справи, погодження правової позиції клієнта у справі, складання позовної заяви з урахуванням правової позиції клієнта, по своїй суті є однією дією, підготовка та складання позовної заяви.
Подання заяви до суду від імені клієнта, не є видом адвокатської діяльності відповідно до ст. 19 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».
Отже, враховуючи відсоток задоволених позовних вимог (9,57%) з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» необхідно стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 4000 х 9,57% = 382,80 грн.

У відзиві на позовну заяву відповідачем було також заявлено клопотання щодо стягнення з позивача на його користь витрати понесені останнім на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.
Однак, враховуючи ненадання ОСОБА_1 будь яких доказів понесення витрат на правничу допомогу (детального розрахунку понесених витрат чи квитанцій про їх понесення), колегія суддів вважає за необхідне відмовити в задоволенні зазначеного клопотання.
Враховуючи необхідність стягнення з ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» на користь ОСОБА_1 2 964,40 грн судового збору та з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» 382,80 грн витрат на правничу допомогу, то, враховуючи ч.10 ст. 141 ЦПК України, з ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути різницю судових витрат, покладених на обидві сторони, в розмірі 2 964,4 - 382,8 = 2 581,60 грн, а також звільнити ОСОБА_1 від обов`язку сплачувати ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» частину витрат.
Враховуючи скасування рішення суду першої інстанції в повному обсязі, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не потребують детального аналізу задля забезпечення вимог п.1 ст.6 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд
У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» задовольнити частково.
Рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 01 грудня 2025 року скасувати.
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором №911741 від 30.07.2023 заборгованість у розмірі 7 791,91 грн, які складаються з: 147,97 грн заборгованості за тілом кредиту та 7 643,94 грн заборгованості за процентами.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 581,60 грн

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 13 квітня 2026 року.

Головуючий суддя О.А. Лобов 

Судді: А.І.Дорош

В.М.Триголов