ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
04.03.2026	Справа № 910/145/26	
Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Група компаній "Бар`єр. Безпека Бізнесу" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аркада-Житлосервіс" про стягнення 92 628,91 грн,

без виклику представників сторін (без проведення судового засідання),

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У січні 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Група компаній "Бар`єр. Безпека Бізнесу" (далі - Компанія) звернулося до Господарського суду міста Києва з вказаним позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Аркада-Житлосервіс" (далі - Товариство) 92 628,91 грн, з яких: 58 500,00 грн - основна заборгованість, 26 498,63 грн - пеня, 3 356,31 грн - інфляційні втрати, 4 273,97 грн - відсотків річних. У цьому ж позові позивач просив суд розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем його зобов`язань за укладеним між сторонами договором про надання послуг з охорони від 1 листопада 2021 року № 91ФО/21 у частині повної та своєчасної оплати наданих позивачем послуг.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12 січня 2026 року відкрито провадження у справі № 910/145/26 та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання).
Крім того, наведеною ухвалою відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.
22 січня 2026 року через систему "Електронний суд" від Товариства надійшов відзив від 21 січня 2026 року, у якому останнє заперечувало проти задоволення позову. На думку відповідача, спірна заборгованість за договором не підлягає оплаті внаслідок надання Товариством послуг неналежної якості та неодноразових порушень працівниками останнього Інструкції щодо організації охорони об`єкта (додаток № 2 до договору) (далі - Інструкція). У свою чергу, факт підписання з боку Товариства актів надання послуг за період з травня 2025 року по липень 2025 року не спростовує неналежного виконання позивачем покладених на нього договірних зобов`язань. У зв`язку з необґрунтованістю заявлених позовних вимог щодо стягнення з Товариства суми основного боргу, вимоги про стягнення на користь позивача штрафних санкцій та компенсаційних виплат, нарахованих на вказану суму, також задоволенню не підлягають.
Інших заяв чи клопотань від сторін на адресу суду не надходило.
Відповідно до частин 5, 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Враховуючи подання сторонами у даній справі заяв по суті спору, в яких останні висловили свої правові позиції, доводи та міркування щодо спірних вимог, беручи до уваги відсутність будь-яких клопотань сторін, у яких останні заперечували проти розгляду даної справи по суті, а також зважаючи на наявність у матеріалах справи усіх документів та доказів, необхідних для повного, всебічного та об`єктивного її розгляду і вирішення цього спору, суд дійшов висновку про можливість вирішення по суті наведеної справи, призначеної до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання), за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

1 листопада 2021 року між Товариством і Компанією було укладено договір про надання послуг з охорони № 91ФО/21, за умовами якого остання зобов`язалась за завданням відповідача надати послуги з охорони об`єкта, що визначений цим правочином, а Товариство - оплатити зазначені послуги на умовах договору.
Цей правочин підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений їх печатками.
Компанія надає послуги з охорони підземного паркінга, що розташований у будинку за адресою: місто Київ, вулиця Андрія Аболмасова, будинок 7 (далі - Об`єкт). Періодом надання охоронних послуг, за який проводиться оплата Товариством, вважається час з початку надання охоронних послуг, згідно акта надання послуг з охорони, що є невід`ємною частиною цього правочину, до моменту припинення надання послуг з охорони в зв`язку з закінченням дії договору (пункти 1.2., 1.4. вказаного правочину).
Відповідно до пункту 1.5. договору охорона об`єкта організовується на основі визначених Товариством завдань і вимог щодо організації охорони та Інструкції (додаток № 2), яка погоджуються і затверджуються сторонами та є невід`ємною частиною цього правочину.
Вартість послуг за договором визначається "Протоколом узгодження договірної ціни на надання послуг охорони" (додаток № 3), який є невід`ємною його частиною. Ціна договору може бути переглянута за погодженням сторін з оформленням відповідного протоколу. Оплата вартості охоронних послуг, яку визначено протоколом узгодження договірної ціни, здійснюється Товариством на розрахунковий рахунок Компанії щомісячно до 5-го числа місяця, у якому надаються охоронні послуги (пункти 3.1.-3.3. договору). 
Відповідно до пунктів 3.4.-3.6. вказаного правочину фактичне надання виконавцем послуг фіксується сторонами в двосторонньому акті здачі-прийняття робіт (надання послуг), який складається не пізніше 5-го числа наступного місяця, що слідує за звітним. Якщо протягом 5-ти діб після вказаного в цьому пункті договору терміну Товариство не підпише такого акта, або не надасть аргументованої відмови від його підписання, послуги вважаються наданими за відповідний період у повному обсязі та належним чином. У разі розірвання договору Товариство зобов`язане сплатити повну вартість фактично наданих охоронних послуг згідно рахунку-фактури не пізніше 5-ти календарних днів з моменту розірвання цього договору, а також сплатити вартість фактично наданих послуг, на які акти Товариство не підписало, у терміни, зазначені в пункті 3.4 цього договору. Претензії щодо якості виконаних робіт Товариство зобов`язане пред`являти не пізніше 5-ти календарних днів від дати такого неякісного виконання робіт. Заявлені претензії після спливу такого 5-денного терміну до уваги Компанією не приймаються та не розглядаються, а послуги вважаються такими, що надані належним чином.
За умовами пунктів 9.1., 9.2. договору, якщо одна із сторін неналежним чином виконує свої обов`язки за договором, інша сторона має право розірвати цей правочин в односторонньому порядку, повідомивши іншу сторону за 7 календарних днів до дати розірвання договору. У разі виникнення заборгованості за надані послуги охорони, Компанія має право розірвати договір в односторонньому порядку, повідомивши Товариство за 3 календарних дні до дня розірвання цього правочину.
Договір набирає чинності з 1 листопада 2021 року й діє до 31 жовтня 2022 року включно. Якщо жодна із сторін за 15 календарних днів до закінчення терміну цього правочину письмово не попередить іншу сторону про припинення його дії, останній вважається продовженим ще на один календарний рік без обмеження кількості разів (пункти 10.1., 10.2. вказаного правочину).
У додатку № 1 до договору сторони погодили дислокацію посту, який передається під охорону Компанії, а саме: контрольно-пропускний режим автотранспорту (власників/орендарів паркомісць), недопущення проходу сторонніх осіб (проїзду сторонніх транспортних засобів) за адресою: місто Київ, вулиця Андрія Аболмасова, будинок 7.
Додатком № 2 до договору погоджено основні положення та вимоги Інструкції.
Протоколом узгодження договірної ціни від 1 листопада 2021 року сторони визначили вартість обумовлених договором послуг з 1 листопада 2021 року - 30 000,00 грн з ПДВ за один календарний місяць.
Протоколом узгодження договірної ціни від 1 січня 2024 року сторони змінили вартість обумовлених договором послуг з 1 січня 2024 року, збільшивши її до 35 000,00 грн з ПДВ за один календарний місяць.
Протоколом узгодження договірної ціни від 31 грудня 2024 року сторони погодили, що вартість обумовлених договором послуг з 1 січня 2025 року складає 39 000,00 грн з ПДВ за один календарний місяць.
З матеріалів справи вбачається, що в період з травня 2025 року по липень 2025 року Компанія надала, а Товариство прийняло обумовлені договором послуги, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями підписаних повноважними представниками сторін та скріплених їх печатками без жодних заперечень і зауважень актів надання послуг: від 31 травня 2025 року № 271 на суму 39 000,00 грн, від 30 червня 2025 року № 333 на суму 39 000,00 грн та від 31 липня 2025 року № 378 на суму 39 000,00 грн. Однак, у порушенням умов договору за виставленими позивачем рахунками: від 1 травня 2025 року № 269, від 1 червня 2025 року № 331, від 1 липня 2025 року № 384, - вказані суми були оплачені відповідачем з порушенням встановленого строку, що підтверджується відповідними платіжними інструкціями (копії яких містяться в матеріалах справи), зокрема від 22 грудня 2025 року № 936 на суму 39 000,00 грн з призначенням платежу: "Оплата за послуги охорони за 05/2025р згідно Договору № 91ФО/21 від 01.11.2021р (вул.Аболмасова 7), у т.ч. ПДВ 20,00% = 6 500.00грн.", від 23 грудня 2025 року: № 939 на суму 39 000,00 грн з призначенням платежу: " Оплата за послуги охорони зо 06/2025р згідно Договору № 91ФО/21 від 01.11.2021 р (вул Аболмасова 7), у т.ч. ПДВ 20,00% = 6 500,00грн.", № 949 на суму 39 000,00 грн з призначенням платежу: "Оплата за послуги охорони за 07/2025P згідно Договору № 91ФО/21 від 01.11.2021 р (вул Аболмосова 7), у т.ч. ПДВ 20,00% = 6 500,00грн".
Як зазначав позивач у своєму позові, у період з серпня по 15 вересня 2025 року ним були надані відповідачу за договором послуги на загальну суму 58 500,00 грн. На виконання умов договору Компанія направила відповідачу для підписання акти надання послуг: від 31 серпня 2025 року № 446 на суму 39 000,00 грн; від 15 вересня 2025 року № 508 на суму 19 500,00 грн, а також виставила відповідні рахунки на їх оплату: від 1 серпня 2025 року № 443, від 15 вересня 2025 року № 504. Копії вказаних рахунків та актів, підписаних в односторонньому порядку з боку позивача, містяться в матеріалах справи. Однак, відповідач у визначений договором строк зазначені акти не підписав, будь-яких мотивованих заперечень щодо їх підписання в порядку та строки, визначені пунктом 3.4 договору, не надав. Спірні послуги на вказану суму не оплатив.
У зв`язку з цим позивач реалізував надане йому пунктом 9.2 договору право на одностороннє розірвання договору та направив відповідачу відповідне повідомлення від 12 вересня 2025 року вих. № 18 про розірвання укладеного між сторонами правочину з 16 вересня 2025 року. У цьому ж повідомленні позивач просив Товариство оплатити заборгованість за надані послуги за період з 1 травня 2025 року по 15 вересня 2025 року. Зі змісту вказаного повідомлення (копія якого міститься в матеріалах справи) вбачається, що воно було отримане повноважним представником Товариства 12 вересня 2025 року за вх. № 151, що підтверджується відповідним відтиском штампа останнього. Однак, відповідач залишив зазначене повідомлення без відповіді та виконання.
У подальшому позивач звернувся до відповідача з повідомленням від 3 грудня 2025 року вих. № 26 (копія якого міститься в матеріалах справи), у якому вимагав у 5-денний строк з моменту його отримання: підписати та повернути акти надання послуг за серпень-вересень 2025 року (які повторно були надіслані разом з цим листом на адресу Компанії); сплатити існуючу станом на 3 грудня 2025 року заборгованість за договором на загальну суму 175 500,00 грн.
Листом від 10 грудня 2025 року вих. № 322 (копія якого міститься в матеріалах справи) Товариство повідомило позивача про неналежну якість наданих відповідачем послуг у спірний період, зокрема: невиконання охоронцями визначених Інструкцією обов`язків; відсутність реагування на заявлені інциденти; порушення режиму охорони об`єкта. У зв`язку з цим відповідач прийняв рішення оплатити надані послуги за актами за період з травня по червень 2025 року "виключно як виняток, з урахуванням співпраці сторін, попри наявні порушення". Водночас, від підписання та оплати актів наданих послуг за серпень і вересень 2025 року Товариство відмовилося. Спірну заборгованість не оплатило.
Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
За умовами частини 1 статті 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач посилався на те, що надані позивачем послуги в період з травня по вересень 2025 року були неналежної якості внаслідок недотримання його працівниками вимог договору та Інструкції. При цьому, послуги на суму 58 500,00 грн відповідачем не приймалися, акти надання послуг від 31 серпня 2025 року № 446 на суму 39 000,00 грн та від 15 вересня 2025 року № 508 на суму 19 500,00 грн з боку Товариства підписані не були, у зв`язку з чим ці послуги оплаті не підлягають.
Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Суд звертає увагу на те, що за своєю правовою природою акт виконаних робіт або акт наданих послуг - це документ, який фіксує факт приймання-передачі виконаних робіт чи наданих послуг від виконавця до замовника, а не їх якісні характеристики.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 29 серпня 2024 року у справі № 910/13456/21.
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року в справі № 390/34/17 міститься висновок про те, що: "Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою до інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборона суперечливої поведінки) ґрунтується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium лежить принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них".
Судом встановлено, що, незважаючи на посилання відповідача на неякісне надання послуг (про що зазначено у відзиві), останній здійснив повну оплату послуг за період з травня по липень 2025 року, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних інструкцій від 23 грудня 2025 року: № 939 на суму 39 000,00 грн з призначенням платежу: "Оплата за послуги охорони за 05/2025 р. згідно з Договором № 91ФО/21 від 01.11.2021 р. (вул. Аболмасова, 7), у т.ч. ПДВ 20,00 % = 6 500,00 грн"; № 949 на суму 39 000,00 грн з призначенням платежу "Оплата за послуги охорони за 06/2025 р. згідно з Договором № 91ФО/21 від 01.11.2021 р. (вул. Аболмасова, 7), у т.ч. ПДВ 20,00 % = 6 500,00 грн".
Судом врахована правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 6 грудня 2019 року в справі № 910/7446/18, відповідно до якої передання і прийняття робіт/послуг на підставі підписаного в односторонньому порядку акта і виникнення за таким актом прав і обов`язків можливе за наявності реального виконання робіт/надання послуг за договором у разі неотримання обґрунтованої відмови із зазначенням причин неприйняття робіт/послуг у строк, визначений договором.
Безпідставне ухилення від прийняття робіт/надання послуг за відсутності заявлення обґрунтованої відмови від підписання відповідного акта з посиланням на недоліки в таких роботах/послугах, що позбавило можливості їх прийняти та здійснити оплату, свідчить про порушення умов укладеного договору та прострочення виконання договірного зобов`язання.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду в складі Касаційного господарського суду: від 24 жовтня 2018 року в справі № 910/2184/18, від 16 вересня 2019 року в справі № 921/254/18, від 15 жовтня 2019 року в справі № 921/262/18.
У пунктах 3.4 та 3.6 договору сторони чітко встановили, що фактичне надання виконавцем послуг фіксується сторонами в двосторонньому акті здачі-прийняття робіт (надання послуг), який складається не пізніше 5-го числа місяця, що настає за звітним. У разі, якщо протягом 5 діб після вказаного у цьому пункті договору строку Товариство не підпише такого акта або не надасть аргументованої відмови від його підписання, послуги вважаються наданими за відповідний період у повному обсязі та належним чином й підлягають оплаті.
Отже, умови договору містять пряме застереження щодо можливості автоматичного прийняття Товариством послуг Компанії внаслідок несвоєчасного підписання спірних актів з боку замовника та положення про обов`язок їх оплати в такому випадку відповідачем.
Однак Товариство, у порушення умов договору, у встановленому порядку та строк не надало мотивованої відмови від підписання спірних актів наданих послуг за серпень та вересень 2025 року на загальну суму 58 500,00 грн. Докази направлення позивачу претензій щодо якості наданих ним послуг у спірний період у порядку і строки, визначені пунктом 3.6 договору в матеріалах справи також відсутні.
При цьому, судом враховано, що відповідно до пункту 3.6. вказаного правочину, у разі розірвання договору Товариство зобов`язане сплатити повну вартість фактично наданих охоронних послуг згідно з рахунком-фактурою не пізніше 5 календарних днів з моменту розірвання цього договору, а також сплатити вартість фактично наданих послуг, акти щодо яких Товариство не підписало у строки, зазначені в пункті 3.4 договору.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач отримав від позивача повідомлення про розірвання договору в односторонньому порядку 12 вересня 2025 року, однак передбачений пунктом 3.6 договору обов`язок з оплати фактично наданих послуг не виконав, як і не подав будь-яких заперечень чи зауважень у визначений договором строк щодо такого розірвання або обов`язку оплатити відповідні послуги.
Разом із цим, надані Товариством скріншоти електронного листування у месенджері "Viber" не приймаються судом як належний та допустимий доказ направлення позивачу претензій щодо якості наданих послуг в порядку пункту 3.6 договору, оскільки їх зміст не дозволяє ідентифікувати авторів відповідного листування. Крім того, таке листування датоване 2 червня 2025 року, тобто стосується періоду надання послуг, який у подальшому був прийнятий Товариством у визначеному договором порядку та оплачений у повному обсязі.
Крім того, повідомлення власників багатоквартирного будинку та паркомісць підземного паркінгу за адресою: місто Київ, вулиця Андрія Аболмасова, будинок 7, - щодо неналежної охорони вказаного об`єкта: від 12 серпня 2025 року, 27 серпня 2025 року та 9 вересня 2025 року, були адресовані відповідачу, а не позивачу. Належні докази направлення цих повідомлень позивачу у визначеному договором порядку в матеріалах справи відсутні.
У свою чергу, додані до відзиву копії акта комісійного обстеження та фіксації факту пошкодження майна в паркінгу від 26 травня 2025 року не є доказом неналежного надання послуг позивачем у період з серпня по вересень 2025 року та жодним чином не звільняють відповідача від оплати наданих Компанією послуг у цей період.
Так само не є підставою для звільнення відповідача від оплати спірних послуг протокол-повідомлення про прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 15 липня 2025 року, оскільки він лише фіксує факт прийняття компетентним органом досудового розслідування заяви від потерпілої особи про подію, яка має ознаки кримінального правопорушення, і не є доказом реальності настання такої події та її обставин, наявності складу кримінального правопорушення в діях будь-якої особи чи факту встановлення винних осіб. Докази відкриття кримінального провадження за фактом відповідної події у матеріалах справи також відсутні, як і докази повідомлення Компанії про цю подію.
Крім того, у пункті 7.3 договору сторони погодили, що факти крадіжок, пограбувань, знищення або пошкодження майна третіми особами чи з інших причин, у тому числі з вини працівників Компанії, які здійснюють охорону об`єкта, встановлюються двосторонньою комісією за участю представників сторін або судом. Докази створення такої комісії та складені за результатами її роботи документи в матеріалах справи відсутні, як і відповідне судове рішення.
За таких обставин суд дійшов висновку про те, що відповідач не спростував належними доказами факту надання йому спірних послуг відповідної якості, їх вартість, а також обов`язок їх оплати відповідно до приписів укладеного між сторонами договору.
Оскільки заявлена до стягнення сума заборгованості, яка складає 58 500,00 грн, підтверджена належними доказами, наявними в матеріалах справи, і Товариство на момент прийняття рішення не надало документів, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимоги Компанії до відповідача про стягнення зазначеної суми основного боргу. У зв`язку з цим дана позовна вимога підлягає задоволенню.
Крім того, Компанія просила суд стягнути з відповідача 26 498,53 грн пені, з яких: 7 651,48 грн - пеня, нарахована на суму основної заборгованості в розмірі 39 000,00 грн за період з 6 травня 2025 року по 22 грудня 2025 року; 6 657,78 грн - пеня, нарахована на суму основної заборгованості в розмірі 39 000,00 грн за період з 6 червня 2025 року по 23 грудня 2025 року; 5 664,08 грн - пеня, нарахована на суму основної заборгованості в розмірі 39 000,00 грн за період з 6 липня 2025 року по 23 грудня 2025 року; 4 902,25 грн - пеня, нарахована на суму основного боргу в розмірі 39 000,00 грн за період з 1 серпня 2025 року по 26 грудня 2025 року; 1 623,04 грн - пеня, нарахована на суму боргу в розмірі 19 500,00 грн за період з 20 вересня 2025 року по 26 грудня 2025 року.
Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.
За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Згідно з частиною 3 цієї статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 ЦК України).
Частиною 1 статті 552 ЦК України встановлено, що сплата неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.
За умовами пункту 7.7 договору за прострочення строків розрахунків із виконавцем замовник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який стягується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.
Разом із цим, відповідно до частини 2 статті 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.
Тобто після розірвання договору його умови припиняють дію, а правове регулювання відносин між сторонами здійснюється на законодавчих, а не договірних підставах, оскільки розірвання договору відповідно до статей 598 та 651 ЦК України є підставою для припинення зобов`язання. Після розірвання договору між сторонами не існує договірних правовідносин, а до грошового зобов`язання застосовуються приписи статті 625 ЦК України у разі його невиконання. Отже, з моменту розірвання договору пеня може бути стягнута лише у випадку, якщо обов`язок та умови її сплати визначені законом.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 грудня 2019 року в справі № 904/4156/18 та постанові Верховного Суду в складі Касаційного цивільного суду від 29 березня 2023 року в справі № 757/56446/20-ц.
Згідно з частиною 1 статті 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом.
Судом встановлено, що укладений між сторонами договір був розірваний Компанією в односторонньому порядку з 16 вересня 2025 року. Факт припинення договору з вказаної дати сторонами не заперечувався. Відтак, нарахування пені після цієї дати суперечить вимогам чинного законодавства.
Крім того, пунктом 3.3 договору сторони погодили, що оплата послуг здійснюється щомісячно до 5-го числа місяця, у якому надаються охоронні послуги. Відтак, прострочення виконання відповідачем зобов`язання з оплати послуг за серпень 2025 року розпочалося з 6 серпня 2025 року, а не з 1 серпня 2025 року, як зазначив позивач у своєму розрахунку.
З урахуванням наведеного судом здійснено власний розрахунок пені за належний період прострочення виконання зобов`язання. За розрахунком суду, належною до стягнення є пеня в розмірі 11 526,91 грн. Отже, заявлена Компанією вимога про стягнення з Товариства пені підлягає задоволенню у вищевказаному розмірі. Вимога позивача про стягнення з відповідача 14 971,72 грн пені є необґрунтованою, у зв`язку з чим задоволенню не підлягає.
Крім того, позивач просив стягнути з відповідача 3 356,31 грн інфляційних втрат, нарахованих за загальний період прострочення з травня 2025 року по листопад 2025 року, а також 5 % річних у розмірі 4 273,97 грн, з яких: 1 234,11 грн - 5 % річних, нарахованих на суму 39 000,00 грн за період з 6 травня 2025 року по 22 грудня 2025 року; 1 073,84 грн - 5 % річних, нарахованих на суму 39 000,00 грн за період з 6 червня 2025 року по 23 грудня 2025 року; 913,56 грн - 5 % річних, нарахованих на суму 39 000,00 грн за період з 6 липня 2025 року по 23 грудня 2025 року; 790,68 грн - 5 % річних, нарахованих на суму 39 000,00 грн за період з 1 серпня 2025 року по 26 грудня 2025 року; 261,78 грн - 5 % річних, нарахованих на суму 19 500,00 грн за період з 20 вересня 2025 року по 26 грудня 2025 року.
Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Пунктом 7.7.1 договору сторони погодили, що замовник, у разі прострочення строків розрахунків, зобов`язаний сплатити виконавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 5% річних.
Отже, вказаним пунктом договору сторони погодили про застосування до спірних правовідносин іншого розміру процентів річних, ніж передбачений статтею 625 ЦК України
Однак, як уже зазначено судом, договір було розірвано з 16 вересня 2025 року, що виключає можливість нарахування 5 % річних після цієї дати. З моменту розірвання договору підлягають застосуванню розміри процентів річних, визначених законом.
Крім того, як уже було зазначено судом, прострочення виконання відповідачем зобов`язання з оплати послуг за серпень 2025 року розпочалося з 6 серпня 2025 року, а не з 1 серпня 2025 року, як зазначив позивач у своєму розрахунку.
Разом із цим, відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється належним виконанням.
У зв`язку з цим нарахування компенсаційних виплат, передбачених статтею 625 ЦК України, має здійснюватися з урахуванням того, що день фактичної оплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення таких інфляційних нарахувань та трьох процентів річних.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду в складі Касаційного господарського суду від 25 лютого 2020 року в справі № 910/2615/18.
Як вбачається з долученого до позову розрахунку, до періоду прострочення грошового зобов`язання Компанія неправомірно включила також день повної оплати спірної заборгованості за травень-липень 2025 року.
Крім того, відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Враховуючи приписи пункту 3.5. договору, прострочення з оплати послуг за вересень 2025 року слід обчислювати з 22 вересня 2025 року, а не з 20 вересня 2025 року.
У зв`язку з цим судом виконано власний розрахунок вказаної компенсаційної виплати. За розрахунком суду, з відповідача підлягають стягненню 5 % річних у розмірі 1 859,18 грн, з яких: 710,55 грн - 5 % річних, нарахованих на суму основного боргу в розмірі 39 000,00 грн за період з 6 травня 2025 року по 15 вересня 2025 року; 544,93 грн - 5 % річних, нарахованих на суму основного боргу в розмірі 39 000,00 грн за період з 6 червня 2025 року по 15 вересня 2025 року; 384,66 грн - 5 % річних, нарахованих на суму основного боргу в розмірі 39 000,00 грн за період з 6 липня 2025 року по 15 вересня 2025 року; 219,04 грн - 5 % річних, нарахованих на суму основного боргу в розмірі 39 000,00 грн за період з 6 серпня 2025 року по 15 вересня 2025 року. Крім того, підлягають стягненню три проценти річних у розмірі 1 420,03 грн, з яких: 310,93 грн - три проценти річних, нарахованих на суму основного боргу в розмірі 39 000,00 грн за період з 16 вересня 2025 року по 21 грудня 2025 року; 314,14 грн - три проценти річних, нарахованих на суму основного боргу в розмірі 39 000,00 грн за період з 16 вересня 2025 року по 22 грудня 2025 року; 314,14 грн - три проценти річних, нарахованих на суму основного боргу в розмірі 39 000,00 грн за період з 16 вересня 2025 року по 22 грудня 2025 року; 326,96 грн - три проценти річних, нарахованих на суму основного боргу в розмірі 39 000,00 грн за період з 16 вересня 2025 року по 26 грудня 2025 року; 153,86 грн - три проценти річних, нарахованих на суму основного боргу в розмірі 19 500,00 грн за період з 22 вересня 2025 року по 26 грудня 2025 року. Вимога позивача про стягнення з відповідача 994,76 грн процентів річних є необґрунтованою, у зв`язку з чим задоволенню не підлягає.
Оскільки заявлений позивачем до стягнення розмір інфляційних втрат в сумі 3 356,31 грн не перевищує обраховану судом суму вказаної компенсаційної виплати, позовна вимога про стягнення з відповідача зазначеної суми підлягає задоволенню в повному обсязі.
За змістом статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.
Частиною 1 статті 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно зі статтею 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 статті 77 ГПК України встановлено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
За таких обставин, позов Компанії підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з підпунктом 1 пункту 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2026 рік" станом на 1 січня 2026 року прожитковий мінімум для працездатних осіб у місячному розмірі становив 3 328,00 грн.
При цьому, відповідно до частини 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі, - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Відтак, за чинним законодавством позивач мав сплатити за подання через систему "Електронний суд" до суду цієї позовної заяви судовий збір у розмірі 2 662,40 грн (3 028,00 х 0,8).
Судом встановлено, що при зверненні з даним позовом Компанія сплатила 3 328,00 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжної інструкції від 7 січня 2026 року № 5819 на вищевказану суму.
Частиною 2 статті 7 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що у випадках, установлених, зокрема, пунктом 1 частини 1 цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми.
Зважаючи на відсутність у матеріалах справи заяви позивача про повернення йому надмірно сплаченої суми судового збору, суд позбавлений можливості вирішити вказане питання по суті на час прийняття даного рішення.
Відтак, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 203,48 грн судового збору.
Керуючись статтями 86, 129, 233, 236-238, 240, 241, 252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Аркада-Житлосервіс" (02002, місто Київ, вулиця Євгена Сверстюка, будинок 11, корпус А, кімната 400; ідентифікаційний код 35758649) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Група компаній "Бар`єр. Безпека Бізнесу" (02081, місто Київ, вулиця Дніпровська Набережна, будинок 25-А, офіс 16; ідентифікаційний код 36558405) 58 500 (п`ятдесят вісім тисяч п`ятсот) грн 00 коп. основної заборгованості, 11 526 (одинадцять тисяч п`ятсот двадцять шість) грн 91 коп. пені, 3 279 (три тисячі двісті сімдесят дев`ять) грн 21 коп. процентів річних, 3 356 (три тисячі триста п`ятдесят шість) грн 31 коп. інфляційних втрат та 2 203 (дві тисячі двісті три) грн 48 коп. судового збору.
Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 4 березня 2026 року.

Суддя Є.В. Павленко