ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

13 квітня 2026 року	Справа №160/1649/26 	
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Бухтіярової М.М.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державної установи «Табір для тримання військовополонених «Центр 5» про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Державної установи «Табір для тримання військовополонених «Центр 5» (далі – відповідач), в якій позивач просить:
-визнати протиправними дії Державної установи «Табір для тримання військовополонених «Центр 5», щодо не проведення нарахування та виплати грошового забезпечення мені, ОСОБА_1 , з 29.01.2020 по 01.02.2021 та з 19.04.2022 по 19.05.2023, з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020, на 01 січня 2021,01 січня 2022, на 01 січня 2023;
-зобов`язати Державну установу «Табір для тримання військовополонених «Центр 5» здійснити мені, ОСОБА_1 , перерахунок грошового забезпечення (щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення та одноразові додаткові види грошового забезпечення) за періоди з 29.01.2020 по 01.02.2021 та з 19.04.2022 по 19.05.2023, виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, які встановлені шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних громадян, встановленого законом на 01 січня 2020 року, на 01 січня 2021 року, на 01 січня 2022 року та на 01 січня 2023 року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1-14 до Постанови 704 та здійснити виплату з урахуванням раніше виплачених сум.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що він проходив службу в Державній установі «Софіївська виправна колонія (№45) у періоди з 11.09.2018 по 01.02.2021 на посадах начальника відділення соціально - психологічної служби відділу соціальної та психологічної роботи (11.09.2018 - 12.03.2020), заступника начальника установи із соціально - виховної та психологічної роботи - начальника відділу із соціально - виховної та психологічної роботи (13.03.2020 - 01.02.2021) та з 19.04.2022 по 31.08.2023 - на посаді заступника начальника установи з інтендантського та комунально-побутового забезпечення - начальника відділу інтендантського та господарського забезпечення. Однак, починаючи з 29.01.2020, відповідачем невірно обраховувалось грошове забезпечення, а саме: при обчисленні застосовувався розмір прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 01 січня 2018 року, що призвело до порушення майнових прав та гарантованого грошового забезпечення у законодавчо визначеному розмірі, а також до зменшення щомісячних додаткових та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Позивач вказує, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 Постанови №103, тобто скасовано зміни, внесені до пункту 4 Постанови № 704, яким передбачалось застосування при обрахунку грошового забезпечення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2018, тому він має право на перерахунок грошового забезпечення із врахуванням встановленого на 1 січня відповідного календарного року розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки вказане обчислення приводить до збільшення розміру посадового окладу, окладу за військовим званням, а у зв`язку із зміною в розмірі посадового окладу та окладу за спеціальним званням, відповідно, на перерахунок всіх щомісячних додаткових та одноразових додаткових видів грошового забезпечення, у зв`язку з чим звернувся до суду.
Ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/1649/26; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання цієї ухвали для надання суду.
Цією ж ухвалою суду було витребувано з Державної установи «Табір для тримання військовополонених «Центр 5» (код ЄДРПОУ 08562973) картки особового рахунку ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) за періоди служби з 29.01.2020 по 01.02.2021 та з 19.04.2022 по 19.05.2023 з відомостями щодо тарифного розряду за посадою та тарифного коефіцієнту за військовим (спеціальним) званням.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.
Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому не визнає позовних вимог, вважає їх безпідставними з огляду на наступне. ОСОБА_1 дійсно проходив службу в ДКВС України на посадах начальницького складу в державній установі «Софіївська виправна колонія (№45), правонаступником якої є Державна установа «Табір для тримання військовополонених «Центр 5», у періоди з 29.01.2020 по 01.02.2021 та з 19.04.2022 по 19.05.2023 , на даний час перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Дніпропетровській області як отримувач пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до ст.12 Закону №2262-ХІІ. У період служби ОСОБА_1 в установі у зазначені періоди розмір його посадового окладу та окладу за спеціальним званням обраховувався із застосуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018 відповідно до вимог чинних нормативно-правових актів , а саме пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб». Щодо посилань позивача на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18, відповідачем вказано, що вказаною постановою суду були скасовані внесені зміни, у тому числі до пункту 4 Постанови КМУ № 704 та відновлено його попередню редакцію (станом на 30.07.2018), відповідно до якої розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу можуть визначатися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 3, 12, 13, 14. Таким чином, саме з 01.02.2020 діє попередня редакція пункту 4 Постанови КМУ № 704. Проте, чинним законодавством України не передбачено проведення автоматичного перерахунку грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу ДКВС України внаслідок зміни розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого законом на 1 січня календарного року. Отже, Державна установа «Софіївська виправна колонія (№45)» повинна керуватися в даному випадку положеннями наказу Міністерства юстиції від 13.03.2018 № 685/5 Про затвердження схем тарифних розрядів за посадами осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України» та виплачувати грошове забезпечення в межах асигнувань, що виділялися на утримання Державної кримінально-виконавчої служби України у 2020-2023 роках, в тому числі державної установи «Софіївська виправна колонія (№45), виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018 у розмірі 1762 грн., як це передбачено Постановою №704. Тож, протиправних дій, про які зазначає позивач, відповідачем не здійснювалось, грошове забезпечення виплачувалось у відповідності до вимог чинного законодавства.
Позивач не скористався своїм правом на подання відповіді на відзив. 
Відповідно до частини п`ятої та восьмої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.
Згідно з частиною п`ятою статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення у порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , документований паспортом громадянина України НОМЕР_2 , виданого 05.05.2025; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідно до відомостей з трудової книжки серії НОМЕР_3 , позивач з 10.09.2018 по 01.02.2021 та з 19.04.2022 по 31.08.2023 проходив службу в Державній установі «Софіївська виправна колонія (№45)», з 31.08.2023 – звільнений зі служби.
Наказом Міністерства юстиції України від 16.09.2024 №2696/5 Державну установу «Софіївська виправна колонія (№45)» перепрофільовано у Державну установу «Табір для тримання військовополонених «Центр 5» з відповідною зміною найменування даної установи, без ліквідації юридичної особи.
20.11.2025 позивач звернувся до керівника Державної установи «Табір для тримання військовополонених «Центр 5» щодо перерахунку грошового забезпечення за період служби з 29.01.2020 по 19.05.2025 включно, виходячи з посадового окладу та окладу за званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022 та 01.01.2023 на відповідний тарифний коефіцієнт.
Листом від 22.12.2025 №5//11-7-25/С-7 відповідач повідомив, що розмір окладу за спеціальним званням за цей же період визначався шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, передбачений Схемою тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704. Використання прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2018 (1762 грн), обумовлено вимогами бюджетного процесу, а саме: здійсненням розрахунків потреби у видатках на оплату праці при складанні проєктів кошторисів на 2021, 2022 та 2023 роки відповідно до вказівок розпорядника вищого рівня щодо необхідності врахування прожиткового мінімуму станом на 01.01.2018; проведенням видатків на оплату праці в межах затверджених кошторисних призначень згідно з дорученнями розпорядника вищого рівня на 2022 i 2023 роки щодо застосування прожиткового мінімуму 1762 грн. У межах бюджетних асигнувань Державною установою «Табір для тримання військовополонених «Центр 5» було повному обсязі виплачено всі передбачені види грошового забезпечення, у тому числі надбавку за особливості проходження служби, премії та допомогу для оздоровлення. З огляду на викладене, підстави для донарахування чи перерахунку грошового забезпечення за зазначені періоди відсутні, оскільки нарахування здійснювалося відповідно до чинного законодавства.
Позивач, вважаючи протиправними дії відповідача щодо непроведення нарахування та виплати грошового забезпечення за період служби з 29.01.2020 по 01.02.2021 та з 19.04.2022 по 19.05.2023 з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, звернувся до суду із цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Нормами статті 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Правові основи організації та діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України, її завдання та повноваження визначає Закон України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» №2713-IV від 23.06.2005 (далі - Закон №2713-IV).
Відповідно до частин другої та п`ятої статті 23 цього Закону, умови грошового і матеріального забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплата праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються законодавством і мають забезпечувати належні матеріальні умови для комплектування Державної кримінально-виконавчої служби України висококваліфікованим персоналом, диференційовано враховувати характер і умови служби чи роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій та професійній діяльності і компенсувати персоналу фізичні та інтелектуальні затрати.
На осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.
З 01.01.2008 розміри грошового забезпечення військовослужбовців були установлені постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».
30.08.2017 з питання визначення розмірів грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова №704), якою затверджено тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів, схеми тарифних розрядів, тарифних коефіцієнтів, додаткові види грошового забезпечення, розміри надбавки за вислугу років.
Згідно з пунктом 10 постанови Кабінету Міністрів України №704 (у первинній редакції від 30.08.2017), ця постанова набирає чинності 01 січня 2018 року.
Пунктом 4 Постанови №704 було установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Також, додатки 1, 12, 13, 14 до Постанови № 704 містять примітки, відповідно до яких, зокрема, посадові оклади за розрядами тарифної сітки визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.
Отже, Урядом України було запроваджено дві розрахункові величини обчислення окладу за посадою та окладу за військовим званням, а саме: 1) розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року; 2) 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року.
21.02.2018 Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (далі - Постанова № 103), яка набрала чинності 24.02.2018.
Пунктом 6 Постанови №103 були внесені зміни до ряду постанов Кабінету Міністрів України, в тому числі до Постанови №704 були внесені чергові зміни в частині календарної дати набуття чинності і строк початку дії цього нормативного акту було перенесено на 01.03.2018.
Крім цього, пунктом 6 Постанови №103 внесено зміни до пункту 4 Постанови №704, який викладено в наступній редакції: «Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».
При цьому, суд звертає увагу на те, що зміни до додатків 1, 12, 13 і 14 до Постанови № 704 не вносилися.
Отже, згідно із пунктом 4 Постанови № 704 (в редакції Постанови №103) розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за військовим званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, був розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01.01.2018 року, тоді як згідно з примітками до вказаних додатків розрахунковою величиною визначено відсотковий показник від розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року.
Водночас, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 по справі № 826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», яким, зокрема, в пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» були внесені зміни.
Відповідно до частини другої статті 265 КАС України нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.
Отже, зміни до пункту 4 Постанови №704, внесені пунктом 6 Постанови №103, з 29.01.2020 не підлягають застосуванню.
За таких обставин, з 29.01.2020 відновлена юридична дія пункту 4 постанови КМУ 704 у первісній редакції, що передбачає визначення розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13,14.
Тобто, з 29.01.2020 відновлена дія пункту 4 постанови КМУ №704 у редакції, яка запроваджувала у якості однієї із величин алгоритму розрахунку показника окладу за посадою - мінімальний розмір заробітної плати.
Проте, визнання Шостим апеляційним адміністративним судом протиправним та скасування пункту 6 Постанови №103 не впливає на застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.
01.01.2017 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 №1774-VIII, пунктом 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» якого встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. 
Пункт 3 розділу ІІ Закону від 06.12.2016 року №1774-VIII є чинним.
Суд звертає увагу, що під час розв`язання правової колізії між нормами пункту 3 розділу ІІ Закону №1774-VІІІ та пунктом 4 Постанови №704, у редакції до внесення змін Постановою №103, перевагу належить віддати положенням закону як акту права вищої юридичної сили.
З огляду на викладене, враховуючи, що норма пункту 3 розділу ІІ Закону № 1774-VІІІ не втратила чинності і за юридичною силою є вищою за положення пункту 4 Постанови № 704, у редакції до внесення змін Постановою № 103, а також додатків 1, 12, 13, 14 постанови КМ України № 704, суд приходить до висновку, що обчислення розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу не проводиться із використанням величини мінімальної заробітної плати.
Верховний Суд у постанові від 02.08.2022 у справі № 440/6017/21, спірні відносини у якій є тотожними цьому спору, зауважив, що на момент набрання чинності постановою № 704 (01.03.2018) пункт 4 цієї постанови було викладено в редакції змін, передбачених пунктом 6 постанови № 103, а саме: « 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14». 
Тобто, станом на 01.03.2018 пункт 4 Постанови № 704 визначав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу використовується такий показник як розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року.
Водночас, Закон України від 05.10.2000 № 2017-III «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» (надалі - Закон № 2017-III) визначає правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, згідно із положеннями статті 1 державні соціальні стандарти - це встановлені законами, іншими нормативно-правовими актами соціальні норми і нормативи або їх комплекс, на базі яких визначаються рівні основних державних соціальних гарантій.
У свою чергу, базовим державним соціальним стандартом є прожитковий мінімум, встановлений законом, на основі якого визначаються державні соціальні гарантії та стандарти у сферах доходів населення, житлово-комунального, побутового, соціально-культурного обслуговування, охорони здоров`я та освіти (стаття 6 Закону № 2017-III).
Прожитковий мінімум щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.
При цьому, згідно із частиною другою статті 92 Конституції України виключно законами України встановлюються Державний бюджет України і бюджетна система України (пункт 1) та порядок встановлення державних стандартів (пункт 3).
Пунктом 8 Прикінцевих положень Закону України від 23.11.2018 № 2629-VIII «Про Державний бюджет України на 2019 рік» було установлено, що у 2019 році для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів як розрахункова величина застосовується прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 1 січня 2018 року.
У свою чергу, Закон України від 14.11.2019 № 294-IX «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (далі - Закон № 294-IX), Закон від 15.12.2020 № 1082-IX «Про Державний бюджет України на 2021 рік» (далі - Закон 1082-IX), Закон України від 02.12.2021 № 1928-IX «Про Державний бюджет України на 2022 рік» (далі – Закон №1928-IX), Закон України від 03.11.2022 № 2710-IX «Про Державний бюджет України на 2023 рік» (далі – Закон № 2710-IX) таких застережень щодо застосування як розрахункової величини для визначення грошового забезпечення, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня 2018 року, на 2020 – 2023 рр., відповідно, не містять.
Тобто, положення пункту 4 постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для обчислення розмірів посадових окладів, розрахованих згідно з постановою № 704, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року до 01.01.2020 - набрання чинності Законом № 294-IX не входили в суперечність із актом вищої юридичної сили.
Відповідно до статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи (постанови від 12.03.2019 у справі № 913/204/18, від 10.03.2020 у справі № 160/1088/19).
З огляду на визначені в частині третій статті 7 КАС України правила, а також враховуючи на те, що з 01.01.2020 положення пункту 4 постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений законодавцем на відповідний рік, у тому числі для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів, до спірних відносин підлягає застосуванню пункт 4 Постанови № 704 в частині, що не суперечить нормативно-правовому акту, який має вищу юридичну силу - Закону України про Державний бюджет на відповідний рік із використанням для визначення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням виходячи із розрахункової величини розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік).
Відповідний правовий висновок неодноразово виснувався Верховним Судом, зокрема, у постановах від 15.06.2023 у справі № 380/13603/21, від 28.10.2024 у справі №420/3341/23, від 18.08.2025 у справі №300/8187/24, від 21.08.2025 у справі №520/22317/23.
В ході судового розгляду встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач з 10.09.2018 по 01.02.2021 та з 19.04.2022 по 31.08.2023 проходив службу в Державній установі «Софіївська виправна колонія (№45)», яку наказом Міністерства юстиції України від 16.09.2024 №2696/5 перепрофільовано у Державну установу «Табір для тримання військовополонених «Центр 5» з відповідною зміною найменування даної установи, без ліквідації юридичної особи.
У межах правовідносинах, що виникли між сторонами, спір точиться щодо не застосування відповідачем при обчисленні грошового забезпечення позивачу за період служби з 29.01.2020 по 01.02.2021 та з 19.04.2022 по 19.05.2023, а також виплачених за вказаний період щомісячних та одноразових додаткових видів грошового забезпечення, розмірів посадового окладу та окладу за спеціальним званням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року.
Суд зазначає, прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2018 встановлений у розмірі 1762,00 грн. (стаття 7 Закону України від 07.12.2017 № 2246-VIII «Про Державний бюджет України на 2018 рік»), водночас станом на 01.01.2020 встановлений у розмірі 2102,00 грн. (стаття 7 Закону України від 14.11.2019 № 294-IX «Про Державний бюджет України на 2020 рік»), станом на 01.01.2021 - у розмірі 2270,00 грн. (стаття 7 Закону України від 15.12.2020 № 1082-IX «Про Державний бюджет України на 2021 рік»), станом на 01.01.2022 – у розмірі 2481,00 грн. (стаття 7 Закону України від 02.12.2021 № 1928-IX «Про Державний бюджет України на 2022 рік»), станом на 01.01.2023 – у розмірі 2684,00 грн. (стаття 7 Закону України від 03.11.2022 № 2710-IX «Про Державний бюджет України на 2023 рік»), при цьому, як зазначалось, застережень щодо застосування як розрахункової величини для визначення, зокрема, грошового забезпечення, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня 2018 року, на 2020 – 2023 рр., відповідно, вказані закони не містять.
Отже, зростання прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, впливає на визначення розміру посадового окладу та з 29.01.2020, тобто з моменту набрання законної сили постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18, наявні правові підстави для визначення розміру посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт.
Відповідачем у відзиві підтверджено, що при розрахунку грошового забезпечення позивача за спірний період служби застосований розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2018 згідно із пунктом 4 Постанови КМУ від 30.08.2017 №704 (в редакції Постанови №103).
Отже, починаючи з 29.01.2020 по 01.02.2021 та з 19.04.2022 по 19.05.2023, відповідач застосовував при обчисленні посадового окладу та окладу за спеціальним званням позивача таку розрахункову величину як прожитковий мінімум для працездатних осіб, визначений законом на 01.01.2018, а не станом на 01.01.2020, на 01.01.2021, на 01.01.2022 та станом на 01.01.2023, відповідно.
З огляду на викладене правове обґрунтування, суд вважає, що відповідач, застосовуючи при обчисленні посадового окладу та окладу за спеціальним званням позивача з 29.01.2020 по 01.02.2021 та з 19.04.2022 по 19.05.2023 такої розрахункової величини, як прожитковий мінімум для працездатних осіб, визначений законом на 01.01.2018, діяв протиправно.
Вказана правова позиція суду узгоджується із постановами Верховного Суду від 02 серпня 2022 року у справі № 440/6017/21 та від 12 вересня 2022 року у справі № 500/1813/21, які в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України враховуються судом при вирішенні спірних правовідносин.
Наказом Міністерства юстиції України від 28.03.2018 №925/5 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України (далі - Порядок №925/5), який визначає механізм виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України (далі - особи рядового і начальницького складу).
Пунктом 3 розділу І Порядку №925/5 грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення. До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за спеціальним званням; надбавка за вислугу років. До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; премія. До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: допомога для оздоровлення; матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань.
Відповідно до пункту 1 глави 5 Порядку №925/5 особам рядового і начальницького складу за рішенням керівника органу чи установи в межах кошторисних призначень встановлюється надбавка за особливості проходження служби у розмірі до 50 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальним званням та надбавки за вислугу років.
Відповідно до пункту 2 глави 6 Порядку №925/2 особі начальницького складу, яка залучається до підготовки рішень і висновків державних експертів з питань таємниць та входить до складу утвореної державним експертом з питань таємниць експертної комісії, завдання якої визначені пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 03 січня 2013 року № 2 «Про встановлення надбавок до посадових окладів державних експертів з питань таємниць та фахівців, які залучаються до підготовки рішень та висновків державних експертів з питань таємниць», встановлюється надбавка за фактично виконану роботу в розмірі до 20 відсотків посадового окладу.
Згідно із пунктом 1 глави 7 Порядку №925/2 особам рядового і начальницького складу, які за умовами своєї професійної діяльності постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю (далі - особи, які працюють в умовах режимних обмежень), виплачується надбавка за службу в умовах режимних обмежень до посадових окладів залежно від ступеня секретності інформації: з відомостями та їх носіями, що мають ступінь секретності «особливої важливості», - 20 відсотків; з відомостями та їх носіями, що мають ступінь секретності «цілком таємно», - 15 відсотків; з відомостями та їх носіями, що мають ступінь секретності «таємно», - 10 відсотків.
Особам рядового і начальницького складу режимно-секретних органів та установ (далі - РСО) установлюється надбавка за службу в умовах режимних обмежень до посадових окладів залежно від ступеня секретності інформації.
Відповідно до пункту 2 глави 13 Порядку №925/2 преміювання осіб рядового і начальницького складу здійснюється згідно з положенням про преміювання, що затверджується в кожному органі та установі, в межах фонду преміювання, утвореного у розмірі не менше ніж 10 відсотків посадових окладів та економії фонду грошового забезпечення з урахуванням фактичних обсягів фінансування, затверджених для бюджетних установ у кошторисах, а також фінансових можливостей підприємств установ виконання покарань.
Отже, розмір надбавки за особливості проходження служби прямо залежить та визначається від розміру посадового окладу, окладу за спеціальним званням та відсоткової надбавки за вислугу років, а розмір премії, надбавки за роботу в умовах режимних обмежень та надбавки за таємність - від посадового окладу за місяць, в якому виникло право на перерахунок.
Також, відповідно до пунктів 1, 2, 3 глави 14 Порядку №925/2 особам рядового і начальницького складу один раз на рік надається допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.
Виплата допомоги для оздоровлення особам рядового і начальницького складу здійснюється на підставі наказу органу або установи, а начальникам цих органів або установ - згідно із пунктом 24 розділу I цього Порядку.
До місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір допомоги для оздоровлення, включаються посадовий оклад, оклад за спеціальним званням, щомісячні види грошового забезпечення, які мають постійний характер, на які має право особа рядового чи начальницького складу на день підписання наказу про надання цієї допомоги, та премія, розрахована відповідно до пункту 22 розділу І цього Порядку.
За змістом пунктів 1, 2, 3 глави 15 Порядку №925/2 особам рядового і начальницького складу один раз на рік може надаватись матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.
Виплата матеріальної допомоги особам рядового і начальницького складу здійснюється за місцем проходження служби на підставі наказу органу або установи, а начальникам цих органів або установ - згідно із пунктом 24 розділу I цього Порядку.
Наказ видається на підставі мотивованого рапорту цієї особи, погодженого керівником структурного підрозділу та фінансовою службою відповідного органу або установи.
До місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір матеріальної допомоги, включаються посадовий оклад, оклад за спеціальним званням, щомісячні види грошового забезпечення, які мають постійний характер та на які має право особа рядового чи начальницького складу на день підписання наказу про надання цієї допомоги, та премія, розрахована відповідно до пункту 22 розділу І цього Порядку.
Отже, виплата допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань безпосередньо залежить грошового забезпечення (в тому числі від розміру посадового окладу та окладу за спеціальним званням).
З огляду на встановлену протиправність дій відповідача щодо обрахунку посадового окладу та окладу за спеціальним званням у спірний період служби, суд з метою відновлення порушених прав позивача вважає за необхідне зобов`язати відповідача здійснити перерахунок грошового забезпечення позивача за період служби з 29.01.2020 по 01.02.2021 та з 19.04.2022 по 19.05.2023, а також виплачених за цей період щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та одноразових додаткових видів грошового забезпечення, з урахуванням посадового окладу та окладу за спеціальним званням, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, та здійснити виплату з урахуванням раніше проведених платежів.
При цьому, позовні вимоги щодо спонукання владного суб`єкта до використання відповідного тарифного коефіцієнту є одночасно і безпідставними, і передчасними. Позаяк зі змісту позову вбачається відсутність спору з даного питання і матеріали справи не містять об`єктивних даних про намір владного суб`єкта у майбутньому вдатись до порушення прав позивача у цьому питанні.
Суд звертає увагу, що судовому захисту підлягають лише реально порушені права, захист не порушених прав не узгоджується з принципами і завданням адміністративного судочинства.
При вирішенні спору суд зобов`язаний надати оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду.
Відповідний правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 15.05.2024 у справі №160/14647/22.
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного способу захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для відмови у задоволенні позову.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частиною першою статті 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За змістом положень частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідачем не спростовано обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
Враховуючи викладене, на підставі наданих доказів у їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.
Щодо розподілу судових витрат.
Частиною першої статті 139 КАС України передбачено, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Зважаючи на викладене, судові витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем при зверненні до суду з цією позовною заявою у розмірі 1331,20 грн. підлягають стягненню з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача.
Керуючись ст.ст.9, 72-90, 242-246, 250, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання:    АДРЕСА_2 ) до Державної установи «Табір для тримання військовополонених «Центр 5» (код ЄДРПОУ 08562973, місцезнаходження: 53121, Дніпропетровська обл., Криворізький район, с. Макорти, вул. Центральна) про протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Державної установи «Табір для тримання військовополонених «Центр 5» (код ЄДРПОУ 08562973, місцезнаходження: 53121, Дніпропетровська обл., Криворізький район, с. Макорти, вул. Центральна), яка полягає у незастосуванні при обчисленні та виплаті  ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання:    АДРЕСА_2 ) грошового забезпечення за період служби з 29.01.2020 по 01.02.2021 та з 19.04.2022 по 19.05.2023, а також виплачених за цей період щомісячних додаткових видів та одноразових додаткових видів грошового забезпечення, з урахуванням посадового окладу та окладу за спеціальним званням, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року.
Зобов`язати Державну установу «Табір для тримання військовополонених «Центр 5» (код ЄДРПОУ 08562973, місцезнаходження: 53121, Дніпропетровська обл., Криворізький район, с. Макорти, вул. Центральна) здійснити перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) за період служби з 29.01.2020 по 01.02.2021 та з 19.04.2022 по 19.05.2023, а також виплачених за цей період щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та одноразових додаткових видів грошового забезпечення, з урахуванням посадового окладу та окладу за спеціальним званням, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, та виплату з урахуванням раніше проведених платежів.
У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити.
Стягнути з Державної установи «Табір для тримання військовополонених «Центр 5» (код ЄДРПОУ 08562973, місцезнаходження: 53121, Дніпропетровська обл., Криворізький район, с. Макорти, вул. Центральна) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1331,20 грн. (одна тисяча триста тридцять одна гривня 20 копійок).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя М.М. Бухтіярова