СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 року м. Харків Справа №922/3567/25 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Шутенко І.А., суддя Гребенюк Н.В., суддя Слободін М.М.

за участю:
секретаря судового засідання Пархоменко О.В.
представника 1-говідповідача - адвокат Спасибо В.В. (ордер АХ №1313632 від 18.12.2025) поза межами приміщення суду в режимі відеоконференції на підставі ухвали суду;
представника позивача - адвокат Чуб С.В. (ордер АХ №1303420 від 12.11.2025) в залі суду,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Приватного підприємства "Агропромисловий холдинг" (вх.№2745 Х/1) на рішення ухвалене Господарським судом Харківської області у складі судді Трофімова І.В. 03.12.2025 (повний текст складений 09.12.2025) у справі №922/3567/25
за позовом Державного підприємства "Новопокровський комбінат хлібопродуктів"
до 1. Приватного підприємства "Агропромисловий холдинг",
2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромисловий союз Харківщини"
про визнання правочинів недійсними та застосування наслідків їх недійсності,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Новопокровський комбінат хлібопродуктів" звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до:
1) Приватного підприємства "Агропромисловий холдинг",
2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромисловий союз Харківщини", в якій просить суд:
- визнати недійсним Договір №05/11-1 про передачу права власності на знак для товарів і послуг від 05 листопада 2013 року, укладений між Державним підприємством "Новопокровський комбінат хлібопродуктів" та Приватним підприємством "Агропромисловий холдинг";
- визнати недійсним правочин про передачу права власності на знак для товарів і послуг згідно свідоцтва України №59231, вчинений між Приватним підприємством "Агропромисловий холдинг" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агропромисловий Союз Харківщини", відомості про який опубліковані 27.03.2017 в офіційному бюлетені "Промислова власність" №6 (рішення № 21328);
- застосувати наслідки недійсності правочинів шляхом визнання за Державним підприємством "Новопокровський комбінат хлібопродуктів" виключних майнових прав інтелектуальної власності (право власності) на знак для товарів і послуг згідно свідоцтва України №59231 (заявка № 20040505304, дата подання заявки 21.05.2004, свідоцтво опубліковане 15.02.2006, бюлетень №2).
Витрати по сплаті судового збору позивач просить покласти на відповідачів.

Другим відповідачем було вчинено заяву про застосування наслідків спливу позовної давності при зверненні позивача з позовом у даній справі.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 03.12.2025 позов задоволено.
Визнано недійсним Договір №05/11-1 про передачу права власності на знак для товарів і послуг від 05 листопада 2013 року, укладений між Державним підприємством "Новопокровський комбінат хлібопродуктів" та Приватним підприємством "Агропромисловий холдинг".
Визнано недійсним правочин про передачу права власності на знак для товарів і послуг згідно свідоцтва України №59231, вчинений між Приватним підприємством "Агропромисловий холдинг" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агропромисловий Союз Харківщини", відомості про який опубліковані 27.03.2017 в офіційному бюлетені "Промислова власність" №6 (рішення №21328).
Застосовано наслідки недійсності правочинів шляхом визнання за Державним підприємством "Новопокровський комбінат хлібопродуктів" виключних майнових прав інтелектуальної власності (право власності) на знак для товарів і послуг згідно свідоцтва України №59231 (заявка №20040505304, дата подання заявки 21.05.2004, свідоцтво опубліковане 15.02.2006, бюлетень №2).
Ухвалено стягнути з Приватного підприємства "Агропромисловий холдинг" (84301, Донецька обл., м. Краматорськ, вул. Ярослава Мудрого, 48-А/1; код ЄДРПОУ 37850313) на користь Державного підприємства "Новопокровський комбінат хлібопродуктів" (63523, Харківська обл., Чугуївський р-н, с. Новопокровка, вул. В.Вєсіча, 1; код ЄДРПОУ 00953042) судовий збір у сумі 3633,60грн.
Ухвалено стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромисловий союз Харківщини" (61037, м. Харків, пр. Московський, 199-А; код ЄДРПОУ 40951806) на користь Державного підприємства "Новопокровський комбінат хлібопродуктів" (63523, Харківська обл., Чугуївський р-н, с. Новопокровка, вул. В.Вєсіча, 1; код ЄДРПОУ 00953042) судовий збір у сумі 3633,60грн.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд дійшов наступних висновків:
- ОСОБА_1 , вчиняючи 05.11.2013 правочин від імені Позивача на користь Відповідача 1, яке фактично було підконтрольне Яковенку А.В., усвідомлював факт його вчинення всупереч інтересам Позивача, передбачав настання невигідних для останнього наслідків та бажав їх настання, що свідчить про зловмисну домовленість однієї сторони правочину з другою стороною, внаслідок чого настають несприятливі наслідки для особи, від імені якої вчинено правочин. Наступний правочин щодо передачі знаку для товарів і послуг згідно свідоцтва України №59231 був також вчинений із злочинною домовленістю Відповідача 1 та Відповідача 2, для фактичного отримання контролю саме ОСОБА_1 як директором Відповідача 2 відповідним активом.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що договір №05/11-1 про передачу права власності на знак для товарів і послуг від 05.11.2013 та правочин, за яким було відчужено знак для товарів і послуг згідно свідоцтва України №59231 від Відповідача 1 та Відповідача 2 підлягають визнанню недійсними.
Оскільки Позивач є державним підприємством, то визнання за ним виключних майнових прав інтелектуальної власності на знак для товарів і послуг "Покровчанка" (свідоцтво №59231 від 15.02.2006, заявка №20040505304) свідчить про повернення вказаного знака у державну власність.
Щодо заяви другого відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності, то місцевий господарський суд зазначив, що позивачем не пропущено такий строк, оскільки він дізнався про порушення своїх прав лише в березні 2025 року, а саме після набрання законної сили вироком Вищого антикорупційного суду від 19.02.2025 у справі №991/8307/24. Отже, саме з цього моменту розпочався перебіг позовної давності. Доказів того, що Позивач дізнався раніше про порушення його прав спірними правочинами Відповідачем 2 не надано.

19.12.2025 до Східного апеляційного господарського суду в системі "Електронний суд" надійшла апеляційна скарга Приватного підприємства "Агропромисловий холдінг".
У скарзі просить суд:
1. рішення Господарського суду Харківської області від 03.12.2025 у справі №922/3567/25 скасувати;
2. прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги є наступними:
- 19.02.2025 Вищим антикорупційним судом у справі №991/8307/24 було затверджено угоду про визнання винуватості. Апелянт вважає, що оскаржуване рішення Господарського суду Харківської області суперечить змісту вироку суду у справі №991/8307/24, в якому не зазначено про необхідність застосування наслідків недійсності правочинів шляхом визнання за Державним підприємством "Новопокровський комбінат хлібопродуктів" виключних майнових прав інтелектуальної власності (право власності) на знак для товарів і послуг;
- апелянт зауважує на тому, що під час розгляду справи №991/8307/24 сторони обвинувачення не заявляли цивільний позов про визнання недійсними угод та визнання виключних майнових прав на торгівельну марку. При цьому, у справі №991/8307/24 було обрано інший спосіб захисту права, а саме відшкодування державі збитків у розмірі 19839155,52грн. Таким чином апелянт вважає, що права позивача вже були захищені судом в інший обраний позивачем спосіб;
- апелянт вважає, що позивачем обрано не належний спосіб захисту, оскільки станом на момент звернення до Господарського суду Харківської області він вже не був володільцем торгівельної марки. На думку апелянта в такому випадку належним способом захисту є подання віндикаційного позову;
- на думку апелянта місцевий господарський суд не повно з`ясував обставини справи;
- апелянт не погоджується з висновками суду про те, що позивачем не пропущений строк позовної давності.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями Східного апеляційного господарського суду від 19.12.2025 справу №922/3567/25 передано на розгляд суду у складі колегії суддів: головуючий суддя Шутенко І.А., суддя Гребенюк Н.В., суддя Слободін М.М.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 22.12.2025 витребувано у Господарського суду Харківської області матеріали справи №922/3567/25.
Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги Приватного підприємства "Агропромисловий холдинг" до надходження матеріалів справи.
25.12.2025 справа №922/3567/25 надійшла до Східного апеляційного господарського суду.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 30.12.2025, крім іншого, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства "Агропромисловий холдинг" на рішення Господарського суду Харківської області від 03.12.2025 року у справі №922/3567/25. Призначено справу до розгляду в судовому засіданні 03.02.2026.
15.01.2026 від Державного підприємства "Новопокровський комбінат хлібопродуктів" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує проти доводів, викладених в апеляційній скарзі та наводить обґрунтування своєї позиції у справі.
А саме, звертає увагу на те, що позовні вимоги обґрунтовані тим, що оспорювані правочини вчинені ОСОБА_1 , який на момент вчинення правочину 05.11.2013 обіймав посаду генерального директора ДП "Новопокровський комбінат хлібопродуктів" та діяв всупереч інтересам підприємства, за злочинною домовленістю з іншою стороною оспорюваного правочину, наступний правочин також вчинений за злочинною домовленістю з метою фактичного отримання ОСОБА_1 контролю, як директором відповідача - 2, активом, який був предметом оспорюваного правочину.
Саме вироком 19.02.2025 Вищого антикорупційного суду у справі №991/8307/24 було встановлено факт пов`язаності ОСОБА_1 з відповідачами у справі №922/3567/25, узгодженості їх поведінки щодо виведення активу, який є предметом оспорюваних правочинів, фактично безоплатно в інтересах ОСОБА_1 .
Отже, саме на підставі установлених зазначеним вироком обставин місцевий господарський суд визнав оспорювані правочини недійсними і саме з моменту установлення цих обставин повинна рахуватись позовна давність.
Вважає, що в межах кримінального провадження у суду відсутні правові підстави для розгляду питання про визнання правочинів недійсними, тому позивач скористався своїм правом та звернувся до господарського суду з позовом у даній справі.
При цьому, повідомляє про те, що позивач звертався до Державної організації "Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій" із заявою про поновлення ДП "НКХП" у праві власності на свідоцтво №59231 на знак для товарів та послуг на підставі вироку Вищого антикорупційного суду у справі №991/8307/24 від 19.02.2025 за обвинувальним актом та угодою про визнання винуватості у кримінальному провадженні. На звернення отримав відповідь про те, що вирок не містить жодних зобов`язань внесення до Державного реєстру свідоцтв України на торгівельні марки відомостей, пов`язаних зі зміною особи власника свідоцтва №59231, зокрема щодо передачі вказаного свідоцтва у власність держави в особі ДП "НКХП", вказаним вироком передбачено добровільне зобов`язання обвинувачених у справі щодо передачі у державну власність знаку для товарів та послуг за свідоцтвом №59231 з метою відшкодування спричиненої шкоди.
Зазначає, що оскільки відповідачем -1 у апеляційній скарзі наголошується на виникненні цивільних прав та обов`язків на підставі вироку Вищого антикорупційного суду у справі №991/8307/24 від 19.02.2025 та відсутності порушеного права позивача, тому позивач вважає за необхідне надати до суду апеляційної інстанції лист УКРНОІВІ вих №7800/2801-04-2025, у якому повідомлено про те, що вирок не містить жодних зобов`язань внесення до Державного реєстру свідоцтв України на торгівельні марки відомостей, пов`язаних зі зміною особи власника свідоцтва №59231 на знак для товарів і послуг.
Наголошує на тому, що зазначені доводи не були викладені відповідачем -1 у заявах по суті справи під час її розгляду в суді першої інстанції, тому вказаний доказ - лист УКРНОІВІ вих №7800/2801-04-2025 не подавався до суду першої інстанції.
Просить поновити позивачу строк для подання доказів.
З огляду на зазначені обставини, позивач вважає безпідставними посилання апелянта на порушення місцевим господарським судом остаточності судового рішення - вироку 19.02.2025 Вищого антикорупційного суду у справі №991/8307/24.
Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін оскаржуване рішення місцевого господарського суду, яке вважає законним та обґрунтованим.

Другий відповідач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу, до судового засідання 03.02.2026 уповноваженого представника не направив, про причини неявки суд не повідомив.
Східний апеляційний господарський суд установив, що сторони належним чином та завчасно повідомлені про час та місце розгляду справи. Явка представників сторін до судового засідання обов`язковою не визнавалась.
Відповідно до ч. 12 статті 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи викладене, Східний апеляційний господарський суд вважає за можливе розглядати апеляційну скаргу за відсутності представника другого відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

В судовому засіданні представник заявника апеляційної скарги оголосив її доводи та вимоги. Звертає увагу на тому, що в межах кримінального провадження ДП "Новопокровський комбінат хлібопродуктів" не заявляв цивільного позову, тому вважає безпідставним звернення позивача до господарського суду з позовом у даній справі. Крім того, зазначив, що місцевий господарський суд визнав недійсним правочин щодо передачі прав власності на торгівельну марку між першим та другим відповідачами навіть не з`ясувавши який це був правочин.
Просить задовольнити апеляційну скаргу, скасувати оскаржуване рішення місцевого господарського суду та відмовити у задоволенні позовних вимог.
Представник ДП "Новопокровський комбінат хлібопродуктів" заперечував проти доводів апелянта з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу. Вважає, що не звернення з цивільним позовом у кримінальному провадженні не позбавляє ДП "Новопокровський комбінат хлібопродуктів" звернутись з відповідним позовом поза межами кримінального провадження (в порядку цивільного або господарського судочинства).
Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін рішення Господарського суду Харківської області від 03.12.2025 у справі №922/3567/25.

Розглянувши клопотання ДП "Новопокровський комбінат хлібопродуктів" про поновлення строку для подання доказів, які не були подані до суду першої інстанції, Східний апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Статтею 80 ГПК України закріплено, що учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.
За змістом статті 129 Конституції України до основних засад судочинства належить, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави (частина перша статті 2 ГПК України).
Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина друга статті 2 ГПК України).
Відповідно до пункту 6 частини другої статті 42 ГПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.
Наведеними процесуальними нормами чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом.
Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дотримання дисципліни учасників судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ГПК України певних процесуальних дій.
Статтею 113 ГПК України передбачено, що строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.
Згідно із ч.1 ст.118 ГПК України, право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.
Відповідно до ч.ч. 1,2 та 4 ст.119 ГПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення (ч. 1). Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду (ч. 2). Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк (ч. 4).
Вирішення питання щодо поновлення строку на вчинення процесуальних дій перебуває в межах дискреційних повноважень судів, однак такі повноваження не є необмеженими.

ДП "Новопокровський комбінат хлібопродуктів", звертаючись з клопотанням про поновлення строку для подання додаткових доказів, які не були подані до суду першої інстанції, зазначив про те, що такий доказ ним не подавався раніше, оскільки відповідач не висловлював раніше (до подання апеляційної скарги) заперечень про відсутність у позивача порушеного права.
Східний апеляційний господарський суд вважає необґрунтованими такі доводи ДП "Новопокровський комбінат хлібопродуктів". Суд зауважує, що ДП "Новопокровський комбінат хлібопродуктів" є позивачем у справі, отже мав обов`язок відповідно до вимог процесуального закону подати наявні у нього докази разом з позовною заявою.
Можливість подання до суду апеляційної інстанції доказів, не поданих до суду першої інстанції, пов`язана ВИКЛЮЧНО з неможливістю подання таких доказів під час розгляду справи місцевим господарським судом.
Разом з цим, позивачем не наведено обставин, які унеможливили подання доказів до суду першої інстанції. Отже, обставини наведені позивачем є наслідком суб`єктивної поведінки самого позивача, що не є поважною причиною пропуску установленого процесуальним законом строку для подання доказів, правові підстави для поновлення пропущеного строку для подання доказів відсутні.
Враховуючи викладене, Східний апеляційний господарський суд відмовляє у задоволенні клопотання ДП "Новопокровський комбінат хлібопродуктів" про поновлення строку для долучення доказів, які не були подані до суду першої інстанції, тому такі докази не враховуються судом під час апеляційного провадження.

Заслухавши позиції представників апелянта та позивача, перевіривши дотримання місцевим господарським судом норм процесуального та правильність застосування норм матеріального права, в межах вимог та доводів апеляційної скарги, Східний апеляційний господарський суд зазначає наступне.
Як установлено місцевим господарським судом, убачається з матеріалів справи 05.11.2013 між Державним підприємством "Новопокровський комбінат хлібопродуктів" (далі за текстом – Позивач або Власник свідоцтва) в особі генерального директора Яковенка Андрія Валерійовича та Приватним підприємством "Агропромисловий холдинг" (далі – Відповідач 1 або Правонаступник) в особі директора Капшукова Сергія Анатолійовича укладено договір №05/11-1 про передачу права власності на знак для товарів і послуг.
Відповідно до положень п. 1.1. Договору №05/11-1 за цим Договором ДП "Новопокровський комбінат хлібопродуктів" передає право власності на знак для товарів і послуг згідно свідоцтва України №59231 (заявка № 20040505304, дата подання заявки 21.05.2004, свідоцтво опубліковане 15.02.2006, бюлетень №2), іменований надалі "Знак", стосовно усього заявленого переліку товарів і послуг 30, 31 та 40 класів МКТП, що вказані у вищезазначеному свідоцтві, а ПП "АПХ" приймає вищезазначене право власності на Знак і сплачує ДП "Новопокровський комбінат хлібопродуктів" винагороду, на умовах, в розмірі та порядку, передбачених цим договором.

Згідно з п. 4.1., 4.2. Договору №05/11-1 за передачу права власності на Знак ПП "Агропромисловий холдинг" сплачує ДП "Новопокровський комбінат хлібопродуктів" винагороду у вигляді одноразового платежу в сумі 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень 00 коп., у тому числі ПДВ – 8333,33грн.
Винагорода сплачується з відстрочкою платежу до 31.12.2014 з моменту укладення цього Договору шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок ДП "Новопокровський комбінат хлібопродуктів".
26.08.2014 в офіційному бюлетені "Промислова власність" №16 опубліковано відомості про передачу виключних майнових прав інтелектуальної власності на знак для товарів і послуг № свідоцтва НОМЕР_1 , № рішення 16669 від ДП "Новопокровський КХП" до Приватного підприємства "Агропромисловий холдинг".
В подальшому, вказаний знак для товарів і послуг був переданий від Приватного підприємства "Агропромисловий холдинг" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромисловий Союз Харківщини" (далі – Відповідач 2) №рішення 21328 (опубліковано 27.03.2017 в офіційному бюлетені "Промислова власність" №6).
19.02.2025 Вищим антикорупційним судом у справі №991/8307/24 ухвалено вирок, який набрав законної сили 22.03.2025. Зазначеним вироком установлено, що 
"у листопаді 2013 року ОСОБА_1 , діючи умисно спільно з ОСОБА_2 , який виступав у ролі пособника, вчинив зловживання службовим становищем з метою отримання неправомірної вигоди підконтрольними йому товариствами, що спричинило майнову шкоду ДП"Новопокровський КХП" у сумі 19839105,52 млн грн шляхом відчуження від імені ДП"Новопокровський КХП" знаку для товарів і послуг за ціною, нижчою від його дійсної вартості у 396 разів.
Реалізуючи вказаний злочинний умисел, ОСОБА_1 05.11.2013, діючи як генеральний директор ДП "Новопокровський КХП", однак всупереч інтересам зазначеного підприємства, підписав між ДП "Новопокровський КХП" і підконтрольним ОСОБА_1 ПП "Агропромисловий холдинг" договір №05/11-1, за яким всі права на знак для товарів і послуг "Покровчанка" передавались на користь ПП "Агропромисловий холдинг" за 50000грн, тобто за ціною, більше ніж у 396 разів нижчою ринкової ціни вказаного знаку. Водночас, строком здійснення зазначеного платежу було встановлено 31.12.2014, однак із настанням зазначеного терміну навіть вказані кошти в сумі 50000грн на користь ДП "Новопокровський КХП" сплачені не були.
Доведення вказаного злочинного умислу до завершення здійснено ОСОБА_2 , який, діючи спільно з ОСОБА_1 , після укладення зазначеного договору забезпечив державну реєстрацію переходу прав на знак для товарів і послуг "Покровчанка" від ДП "Новопокровський КХП" до ПП "Агропромисловий холдинг".
Згодом, у 2017 році, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 забезпечили подальшу передачу вказаного знаку "Покровчанка" від ПП "Агропромисловий холдинг" до ТОВ "Агропромисловий союз Харківщини", так само підконтрольного ОСОБА_1 .. Таку передачу було здійснено фактично безоплатно, що додатково свідчить про пов`язаність вказаних товариств". (п. 1.6 вироку).
Установлені вказаним вироком обставини (спричинення майнової шкоди підприємству внаслідок зловмисної домовленості, зокрема ОСОБА_1 , якому підконтрольні ПП "Агропромисловий холдинг" та ТОВ "Агропромисловий союз Харківщини") стали підставою для звернення ДП "Новопокровський комбінат хлібопродуктів" з позовом у справі №922/3567/25 до Господарського суду Харківської області. Позов заявлений з посиланням на статтю 232 ЦК України.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 03.12.2025 у справі №922/3567/25 позовні вимоги задоволені. Мотиви ухваленого місцевим господарським судом рішення наведені вище.
Приватне підприємство "Агропромисловий холдинг" не погодився з ухваленим у справі рішенням та звернувся з апеляційною скаргою. Доводи та вимоги скарги наведені вище.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, Східний апеляційний господарський суд виходить з наступного.
Згідно з положеннями статей 2, 4, 5 ГПК України, статей 15, 16 ЦК України підставою для захисту цивільного права чи охоронюваного законом інтересу є його порушення, невизнання чи оспорення.
Визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів за статтею 16 ЦК України, статтею 20 Господарського кодексу України.
Загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені статтею 215 ЦК України.
Відповідно до частин першої та другої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.
Статтею 232 ЦК України передбачено, що правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.
Східний апеляційний господарський суд зазначає, що для визнання правочину недійсним на підставі статті 232 ЦК України необхідним є встановлення умислу в діях представника, тобто представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) настання невигідних наслідків, а також наявності домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя.
За змістом статей 237, 239 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.
Юридична особа є учасником цивільних відносин і наділяється цивільною право- і дієздатністю (статті 2, 80, 91, 92 ЦК України). При цьому особливістю цивільної дієздатності юридичної особи є те, що така особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (частини перша та третя статті 92 ЦК України в редакції, чинній на дату укладення оспорюваних правочинів).
Якщо члени органу юридичної особи та інші особи, які відповідно до закону чи установчих документів виступають від імені юридичної особи, порушують свої обов`язки щодо представництва, вони несуть солідарну відповідальність за збитки, завдані ними юридичній особі (частина четверта статті 92 ЦК України).
Згідно з частинами першою та другою статті 89 ГК України (у редакції станом на момент укладення оспорюваних правочинів) управління діяльністю господарського товариства здійснюють його органи та посадові особи, склад і порядок обрання (призначення) яких визначається залежно від виду товариства, а у визначених законом випадках - учасники товариства. Посадові особи відповідають за збитки, завдані ними господарському товариству. Відшкодування збитків, завданих посадовою особою господарському товариству її діями (бездіяльністю), здійснюється у разі, якщо такі збитки були завдані: діями, вчиненими посадовою особою з перевищенням або зловживанням службовими повноваженнями; діями посадової особи, вчиненими з порушенням порядку їх попереднього погодження або іншої процедури прийняття рішень щодо вчинення подібних дій, встановленої установчими документами товариства; діями посадової особи, вчиненими з дотриманням порядку їх попереднього погодження або іншої процедури прийняття рішень щодо вчинення відповідних дій, встановленої товариством, але для отримання такого погодження та/або дотримання процедури прийняття рішень посадова особа товариства подала недостовірну інформацію; бездіяльністю посадової особи у випадку, коли вона була зобов`язана вчинити певні дії відповідно до покладених на неї обов`язків; іншими винними діями посадової особи.

Відповідно до статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
З огляду на установлені вироком 19.02.2025 Вищого антикорупційного суду у справі №991/8307/24 факти вчинення оспорюваних ПП "Агропромисловий холдинг" зі зловмисною домовленістю ОСОБА_1 (який на час вчинення оспорюваних правочинів був представником підприємства), Східний апеляційний господарський суд вважає правомірним висновок місцевого господарського суду про наявність правових підстав, передбачених ст. 232 ЦК України, для визнання оспорюваних позивачем правочинів недійсними.

Східний апеляційний господарський суд відхиляє посилання заявника апеляційної скарги на те, що місцевим господарським судом не враховано, що вироком 19.02.2025 Вищого антикорупційного суду у справі №991/8307/24 вже захищені майнові права ДП "Новопокровський комбінат хлібопродуктів".
Дійсно, крім іншого, вироком затверджено угоду про визнання винуватості, в якій, зокрема, обвинувачені зобов`язуються протягом 60 днів з дня набрання вироком законної сили передати у державну власність знак для товарів і послуг "Покровчанка" (свідоцтво №59231 від 15.02.2006, заявка №20040505304). В такий спосіб за погодженням сторін угоди має місце відшкодування державі збитків у розмірі 19839155,52 грн.
З вироку вбачається, що він містить лише згоду обвинувачених передати знак для товарів і послуг "Покровчанка".
При цьому, апеляційний господарський суд враховує, що вирок набрав законної сили 22.03.2025. З позовом у справі №922/3567/25 позивач звернувся у жовтні 2025 року, тобто минуло набагато більше 60 днів з дня набрання рішенням законної сили.
Отже, зобов`язання протягом 60 днів з дня набрання вироком законної сили передати у державну власність знак для товарів і послуг "Покровчанка" (свідоцтво №59231 від 15.02.2006, заявка № 20040505304) не було виконано. Доказів протилежного відповідачами не надано.
Тому твердження апелянта про те, що права позивача були захищені вироком 19.02.2025 Вищого антикорупційного суду у справі №991/8307/24 не відповідають дійсності.
Також Східний апеляційний господарський суд зауважує на тому, що відповідно до статті 476 КПК України у разі невиконання угоди про примирення або про визнання винуватості потерпілий чи прокурор відповідно мають право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.
Отже, на відміну від угоди про визнання винуватості, затвердженої вироком суду, рішення господарського суду може бути виконано в примусовому порядку.
Крім того, Східний апеляційний господарський суд зазначає, що апелянтом не наведено обставин, в чому саме полягає протиріччя між вироком 19.02.2025 ВАКС України у справі №991/8307/24 та рішенням Господарського суду Харківської області у справі №922/3567/25.

Східний апеляційний господарський суд зазначає, що твердження апелянта, що те, що позивач не заявив цивільного позову під час кримінального провадження свідчить про відсутність порушеного права не ґрунтується на вимогах закону та є помилковим його тлумаченням.
Так, неподання цивільного позову в межах кримінального провадження не позбавляє права на звернення до суду з аналогічними вимогами у порядку цивільного судочинства (ч. 7 ст. 128 КПК України). Потерпілий може реалізувати це право після винесення вироку, якщо позов не було пред`явлено раніше, або якщо він був залишений без розгляду.
Саме таке право і було реалізовано позивачем шляхом подання позову у справі №922/3567/25.

Правочин вчинений Приватним підприємством "Агропромисловий холдинг" у 2017 році, яким передано знак для товарів та послуг "Покровчанка" Товариству з обмеженою відповідальністю "Агропромисловий союз Харківщини" також вчинений зі зловмисною домовленістю, отже місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про задоволення вимог в частині визнання його недійсним.
Східний апеляційний господарський суд відхиляє аргументи апелянта про те, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні не установлено який саме правочин він визнає недійсним (купівля-продаж, міна, дарування, внесення до статутного капіталу).
При цьому, апеляційний господарський суд зазначає, що визначення правової природи правочину ПрП "Агропромисловий холдинг", на підставі якого він передав ТОВ "Агропромисловий союз Харківщини" у 2017 році спірний знак для товарів та послуг, ніяким чином не впливає на той факт, що ця передача була неправомірною та вчинена із зловмисною домовленістю і спричинила шкоду майновим інтересам ДП "Новопокровський комбінат хлібопродуктів". Факт такої передачі підтверджується публікацією 27.03.2017 в офіційному бюлетені "Промислова власність" №6 (рішення № 21328), вироком 19.02.2025 Вищого антикорупційного суду у справі №991/8307/24 та не спростований апелянтом.

Аргументи апелянта про те, що позивачем обрано неправильний спосіб захисту прав за висновком апеляційного господарського суду є помилковим з огляду на наступне.
Відповідно до частини 2 статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 17.01.2025 у справі № 910/7625/23.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права чи інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Інакше кажучи, суд має захистити право чи інтерес у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (близькі за змістом висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17 (пункт 57), від 11.09.2018 у справі №905/1926/16 (пункт 40), від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі №487/10132/14-ц (пункт 89), від 16.06.2020 у справі №145/2047/16-ц (пункт 7.23).
Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію. Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №910/3009/18 (пункт 63).
Якщо обраний позивачем спосіб захисту порушеного права враховує зміст порушеного права, характер його порушення, наслідки, які спричинило порушення, правову мету, якої прагне позивач, обставини, наслідки порушення, такий спосіб захисту відповідає властивості (критерію) належності. Іншою не менш важливою, окрім належності, є така властивість (критерій) способу захисту порушених прав та інтересів, як ефективна можливість за наслідком застосування засобу захисту відновлення, наскільки це можливо, порушених прав та інтересів позивача. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 17.01.2025 у справі №910/7625/23.
Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Вирішення справи у суді в одному судовому процесі має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (близькі за змістом висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №910/3009/18 (пункт 63), від 26.01.2021 у справі №522/1528/15-ц (пункт 82), від 02.02.2021 у справі №925/642/19 (пункт 50).
Ефективним є спосіб захисту, який забезпечує відновлення порушеного права позивача (спричиняє потрібні результати) без необхідності вчинення інших дій з метою захисту такого права, повторного звернення до суду задля відновлення порушеного права. Тобто спосіб захисту, який, виходячи з характеру спірних правовідносин та обставин справи, здатен призвести до відновлення порушених, невизнаних або оспорюваних прав та інтересів (має найбільший ефект у відновленні). Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 17.01.2025 у справі №910/7625/23.
У постанові від 13.02.2024 у справі №910/2592/19 Велика Палата Верховного Суду наголосила, що рішення суду має остаточно вирішувати спір по суті та захищати порушене право чи інтерес. Якщо для реалізації рішення суду необхідно ще раз звертатися до іншого суду й отримувати ще одне рішення це означає, що обраний спосіб захисту є неефективним. Інакше кажучи, не є ефективним той спосіб захисту, який у разі задоволення відповідного позову не відновлює повністю порушене, оспорюване право, а відповідне судове рішення створює передумови для іншого судового процесу, у якому буде відбуватися захист права позивача, чи таке рішення об`єктивно неможливо буде виконати. Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2023 у справі №233/4365/18, від 13.02.2024 у справі №910/2592/19.

Так, у даній справі №922/3567/25 позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав, які полягали у тому, що його незаконно позбавили власності щодо активу - знаку для товарів і послуг згідно свідоцтва України №59231, який був відчужений за оспорюваними правочинами.
Наявність порушеного права позивача установлена як під час розгляду кримінальної справи №991/8307/24 (що підтверджується вироком ВАКС України, який набрав законної сили) так і під час розгляду даної справи №922/3567/25, оскільки як установлено вище, станом на момент звернення позивача з позовом у ній обвинуваченими не виконано угоду про визнання винуватості в частині передачі до державної власності знаку для товарів і послуг згідно свідоцтва України №59231. 
Загальні правила щодо правових наслідків недійсності правочинів сформульовані в статті 216 Цивільного кодексу України, в частині першій якої вказано, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів (частина третя статті 216 Цивільного кодексу України).
У постановах від 12.12.2018 у справі №644/7422/16 та від 18.09.2024 у справі №918/1043/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що застосування зазначених правових наслідків засвідчує факт повернення сторін у первісний стан. У цивілістичній науці та судовій практиці цей процес називають двосторонньою реституцією.
При цьому Цивільний кодекс України не пов`язує можливість застосування наслідків недійсності правочину з добросовісністю сторін правочину, і добросовісність сторони до уваги не береться. Сторони зобов`язані повернути все отримане за недійсним правочином лише тому, що правочин визнано недійсним.
За змістом статті 216 Цивільного кодексу України наслідком недійсності правочину є застосування двосторонньої реституції незалежно від добросовісності сторін правочину (пункт 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі №909/968/16).
У подальшому, застосовуючи статтю 216 Цивільного кодексу України, Велика Палата Верховного Суду в пунктах 66-70 постанови від 20.07.2022 у справі №923/196/20 зробила висновки, які узгоджуються з наведеними вище висновками про застосування вказаної норми.
Так, Велика Палата Верхового Суду вказала, що за змістом абзацу першого частини першої статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює для сторін тих прав та обов`язків, які зумовлені його вчиненням, а породжує лише передбачені законом наслідки, пов`язані з його недійсністю. Одним з таких наслідків є реституція. Вона спрямована на відновлення status quo anteу фактичному та правовому становищі сторін, яке існувало до вчинення недійсного правочину, шляхом нівелювання юридичного значення будь-яких дій, які сторони вчинили на виконання цього правочину. Тому кожна сторона зобов`язана повернути іншій у натурі все, що вона одержала на виконання недійсного правочину (абзац другий частини першої статті 216 Цивільного кодексу України).
За недійсності правочину взаємне повернення сторонами одержаного за ним (двостороння реституція) є юридичним обов`язком, що виникає із закону та юридичного факту недійсності правочину. Таке поновлення сторін у попередньому становищі може застосовуватися лише тоді, коли майно, передане за відповідним правочином, залишається в його сторони. У разі неможливості здійснити реституцію в натурі, зокрема тоді, коли одержане полягає в користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, сторони зобов`язані відшкодувати вартість того, що одержали, за цінами, які існують на момент відшкодування (абзац другий частини першої статті 216 Цивільного кодексу України). Крім того, наслідком недійсності правочину є відшкодування за рахунок винної сторони другій стороні недійсного правочину або третій особі збитків і моральної шкоди, завданих у зв`язку із вчиненням недійсного правочину (частина друга статті 216 Цивільного кодексу України).
Отже, Цивільний кодекс України визначає такі загальні юридичні наслідки недійсності правочину: 1) основний - двостороння реституція - повернення сторін недійсного правочину до попереднього стану, тобто становища, яке існувало до його вчинення (абзац другий частини першої статті 216 Цивільного кодексу України); 2) додатковий - відшкодування збитків і моральної шкоди винною стороною на користь другої сторони недійсного правочину та третьої особи, якщо їх завдано у зв`язку із вчиненням такого правочину (частина друга статті 216 цього кодексу). Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою статті 216 Цивільного кодексу України, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів (частина третя статті 216 Цивільного кодексу України).
Враховуючи те, що Східний апеляційний господарський суд погодився з правомірністю висновків місцевого господарського суду про наявність правових підстав для визнання оспорюваних правочинів, внаслідок яких знак для товарів і послуг згідно свідоцтва України № 59231 вибув з державної власності Державного підприємства "Новопокровський комбінат хлібопродуктів", то рішення місцевого господарського суду про застосування наслідків недійсності правочинів шляхом визнання за Державним підприємством "Новопокровський комбінат хлібопродуктів" виключних майнових прав інтелектуальної власності (право власності) на знак для товарів і послуг згідно свідоцтва України №59231 (заявка №20040505304, дата подання заявки 21.05.2004, свідоцтво опубліковане 15.02.2006, бюлетень №2) є законним та обґрунтованим. Заявлений позивачем спосіб захисту порушеного права відповідає установленим законом способам та є ефективним, оскільки призводить до установленої законом мети.

Апеляційний господарський суд вважає безпідставними доводи апелянта про те, що місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку про те, що позивач звернувся до суду в межах строків позовної давності. 
Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки. 
Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).
Як убачається з матеріалів справи та зазначено вище, підставою заявлених вимог про визнання оспорюваних правочинів недійсними та застосування наслідків їх недійсності позивачем зазначена стаття 232 ЦК України (злочинна домовленість). Отже позов обґрунтований обставинами, які були установлені вироком ВАКС України 19.02.2025 у справі №991/8307/24.
Оскільки факт злочинної домовленості установлений вироком ВАКС України 19.02.2025, який набрав законної сили у березні 2025 року, то Східний апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що строк позовної давності для звернення з позовом у даній справі починає перебіг з дати вироку, яким ці факти були установлені. Матеріали справи не містять, а апелянтом протилежного не доведено.

Під час апеляційного провадження доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, тому Східний апеляційний господарський суд дійшов висновку про її відхилення.
Підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого рішення Господарського суду Харківської області від 03.12.2025 у справі №922/3567/25 апеляційним господарським судом не установлено, тому воно підлягає залишенню без змін.
З огляду на висновок апеляційного господарського суду про відхилення апеляційної скарги витрати апелянта зі сплати судового збору за звернення зі скаргою покладаються на апелянта відповідно до статті 129 ГПК України.

Керуючись ст. 129, п. 1 ч. 1 статті 275, ст. ст. 276, 282-284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Агропромисловий холдинг" залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Харківської області від 03.12.2025 у справі №922/3567/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки оскарження постанови апеляційного господарського суду передбачені статтями 286-289 ГПК України.
Повна постанова складена 11.02.2026.

Головуючий суддя І.А. Шутенко

Суддя Н.В. Гребенюк 

Суддя М.М. Слободін