УКРАЇНА
Романівський районний суд Житомирської області
290/1342/25
2/290/198/26
Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
10 лютого 2026 року	селище Романів	

Романівський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Шакалова Андрія Вікторовича, за участі секретаря судового засідання Кліменчук С.В. розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Органу опіки та піклування виконавчого комітету Романівської селищної ради Житомирської області, ЄДРПОУ: 04345185, вул. Сергія Лялевича, 2, селище Романів, Житомирського району, Житомирської області, 13001 до  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог -  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.
ОПИСОВА ЧАСТИНА
1.Рух справи.
1.1. 01 грудня 2025 року представник Органу опіки та піклування виконавчого комітету Романівської селищної ради Житомирської області звернувся до Романівського районного суду Житомирської області із зазначеною позовною заявою.
1.2. У цей же день цивільна справа була розподілена головуючому судді Шакалову Андрію Вікторовичу.
1.3. 03 грудня 2025 року відкрито провадження по справі, підготовче судове засідання призначене на 16 грудня 2025 року. Сторонам направлені судові повістки. Відповідачу разом з ухвалою про відкриття провадження була направлена копія позовної заяви, неодноразово направлялось смс-повідомлення про виклик до суду та здійснювались телефонні дзвінки.
1.4. 09 грудня 2025 року від третьої особи, що не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 надійшла до суду заява, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить проводити розгляд справи за його відсутності.
1.5. У судове засідання 16 грудня 2025 року прибула представник позивача Канчура Т.О. , в засіданні було заявлено клопотання про виклик свідків. Суд задовольнив дане клопотання, підготовче судове засідання відкладено на 14.01.2026 року. Відповідачам направлено судові повістки. Конверт з повісткою, що направлявся відповідачу, повернувся з поштовою довідкою: «адресат відсутній за вказаною адресою». 
1.6. 07 січня 2026 року до суду надійшли пояснення щодо позову від третьої особи, що не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 .
1.7. 14 січня 2026 року в підготовчому судовому засіданні було розглянуто вказані пояснення щодо позову. Представником позивача заявлено клопотання про оголошення відповідача в розшук. Дане клопотання було задоволено. 14 січня 2026 року ухвалою суду було оголошено в розшук відповідача. Підготовче судове засідання відкладено на 28 січня 2026 року.
1.8. У підготовче судове засідання 28.01.2026 року з`явилась представник позивача та заявила клопотання про перехід до судового розгляду. Суд задовольнив це клопотання. Засідання відкладено на 10.02.2026.
1.9. У судовому засіданні 10.02.2026 були допитані свідки: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .. На судове засідання 10.02.2026 відповідачка не прибула. 
2. Обґрунтування позовної заяви.
2.1. Позивач зазначає, що відповідачка ОСОБА_1 є матір`ю малолітніх дітей - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
2.2. Діти перебувають на обліку служби у справах дітей як такі, що опинилися у складних життєвих обставинах у зв`язку з неналежним виконанням матір`ю батьківських обов`язків.
2.3. Позивач вказує, що відповідачка систематично ухиляється від виконання обов`язків щодо виховання та утримання дітей, зловживає алкогольними напоями, тривалий час відсутня за місцем їх проживання, не забезпечує належних умов для життя та розвитку дітей, не піклується про їх здоров`я та потреби.
2.4. За інформацією органу опіки, відповідачка неодноразово залишала дітей без нагляду, не виявляла зацікавленості в їх долі, не вживала заходів для поліпшення умов проживання та не реагувала на зауваження соціальних служб.
2.5. Дитина ОСОБА_6 тимчасово влаштовувалась до закладу охорони здоров`я та згодом - до сім`ї патронатного вихователя у зв`язку з відсутністю належного піклування з боку матері. Інша дитина фактично перебувала на догляді родичів.
2.6. Відповідачка перебувала під соціальним супроводом, однак проведена робота позитивного результату не дала; сім`ю знято із супроводу з негативним висновком.
2.7. За результатами розгляду питання на засіданнях комісії з питань захисту прав дитини та на підставі зібраних матеріалів орган опіки та піклування дійшов висновку про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав.
2.8. Посилаючись на пункт 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України, позивач просить суд позбавити відповідачку батьківських прав щодо обох дітей та одночасно вирішити питання про стягнення з неї аліментів.
3.Позиція відповідачки. 
3.1. Відповідачка правом на подання відзиву не скористалась. Про розгляд справи обізнана.
4.Показання свідків. 
4.1. Свідок ОСОБА_5 , староста Биківського старостинського округу Романівської селищної ради, повідомив ОСОБА_1 не виховує своїх дітей, веде неналежний спосіб життя, зловживає алкоголем, за місцем реєстрації не проживає, про дітей не піклується. Підтримує позбавлення батьківських прав та вважає, що це буде кращим для дітей.
4.2. Свідок ОСОБА_4 - свекруха відповідачки, бабуся ОСОБА_7 пояснила, що відповідачка зловживає алкоголем, дітьми займатися не бажає, може з`явитися раз на декілька місяців для вирішення своїх справ. Вважає за доцільне позбавити відповідачку батьківських прав, тому що у неї немає материнського інстинкту.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
1. Обставини справи, встановлені судом
1.1. Судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є матір`ю: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Це підтверджується копіями свідоцтв про народження.
1.2. Щодо дитини ОСОБА_6 реєстрація народження проведена відповідно до ч.1 ст.135 СК України. Дитина перебувала у складних життєвих обставинах. У вересні 2023 року була влаштована до КНП «Житомирський обласний спеціалізований будинок дитини» у зв`язку з неможливістю матері забезпечити належні умови. 30.09.2025 складено акт про виявлення дитини, яка залишилась без батьківського піклування Рішенням виконкому від 06.10.2025 №238 дитину влаштовано у сім`ю патронатного вихователя. Актами обстеження умов проживання (20.01.2025, 08.07.2025, 07.08.2025) підтверджено відсутність матері за місцем проживання та фактичне залишення дитини без належного догляду.
1.3. Щодо дитини ОСОБА_7 після мобілізації батька (з 14.09.2025) дитина фактично проживала з бабусею. Мати участі у вихованні та забезпеченні дитини не брала. Протягом жовтня-листопада 2025 року дитину не відвідувала.
1.4. Поведінка відповідачки, матеріалами справи підтверджено, що відповідачка: систематично зловживала алкогольними напоями; тривалий час була відсутня за місцем проживання дітей; не забезпечувала належних умов проживання; не зверталась до медичних закладів щодо дітей; не виконувала рекомендацій соціальних служб; притягувалась до адміністративної відповідальності за ст.183, 178, 184 КУпАП, раніше судима.
1.5. Згідно характеристики Биківського старостинського округу, відповідачка веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, не займається вихованням дітей.
1.6. Соціальний супровід (рішення №6 від 26.03.2024, наказ №13 від 09.04.2024) завершено з негативним результатом.
1.7. Висновок органу опіки, Рішенням виконавчого комітету від 18.11.2025 затверджено висновок про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав.
2. Правова оцінка
2.1. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати може бути позбавлена батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання обов`язків щодо виховання дитини.
2.2. Ухилення від виконання батьківських обов`язків полягає у: відсутності турботи про фізичний та духовний розвиток; незабезпеченні харчування та лікування; відсутності спілкування з дитиною; відсутності інтересу до її життя.
2.3. З наданих доказів вбачається, що поведінка відповідачки має системний, тривалий та винний характер.
2.4. Суд бере до уваги: неодноразове залишення дітей без догляду; влаштування дитини до патронатної сім`ї; відсутність будь-яких доказів зміни поведінки; негативний результат соціального супроводу; відсутність участі матері у житті дітей.
2.5. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом (ст.166 СК України), однак у даній справі менш суворі заходи результату не дали.
2.6. Продовження формального збереження статусу матері не відповідає принципу найкращих інтересів дітей.
3. Щодо стягнення аліментів
3.1. Згідно зі ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення повноліття.
3.2. Позбавлення батьківських прав не звільняє від обов`язку сплачувати аліменти (ч.2 ст.166 СК України).
3.3. Оскільки відповідачка не бере участі у матеріальному забезпеченні дітей, суд вважає за необхідне стягнути з неї аліменти у частці від доходу.
3.4. Враховуючи, що дітей двоє, обґрунтованим є визначення розміру аліментів у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку.
4.Законодавство, яке регулює спірні правовідносини. 
4.1. У частині першій статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. 
4.2. Відповідно до пункту 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. 
4.3. Пунктами 1, 3 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини й прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. 
4.4. Держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (пункт 1 статті 18 Конвенції). 
4.5. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частини восьма, дев`ята статті 7 СК України). 
4.6 Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). 
4.7. Європейський суд з прав людини наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 57, 58, від 07 грудня 2006 року). 
4.8. Суд враховує, що позбавлення батьківських прав є втручанням у право на повагу до сімейного життя, гарантоване статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Таке втручання може бути виправданим лише за умови, що воно передбачене законом, переслідує легітимну мету та є необхідним у демократичному суспільстві, тобто відповідає принципу пропорційності.
4.9. Втручання у цій справі передбачене положеннями статей 164-166 Сімейного кодексу України та здійснюється з метою захисту прав і найкращих інтересів дітей, що визнається легітимною метою у розумінні статті 8 Конвенції.
4.10. Оцінюючи необхідність такого втручання, суд враховує встановлені обставини: систематичне ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків, тривале залишення дітей без належного догляду, відсутність турботи про їх фізичний та духовний розвиток, зловживання алкоголем, відсутність участі у вихованні та утриманні дітей, а також негативний результат соціального супроводу. Судом встановлено, що менш суворі заходи впливу, зокрема профілактична робота органу опіки та соціальний супровід, не призвели до зміни поведінки матері.
4.11. Матеріали справи не містять доказів того, що відповідачка вживає заходів до відновлення належного виконання батьківських обов`язків або має реальні наміри змінити спосіб життя. Вона не скористалася правом надати суду пояснення чи заперечення проти позову.
4.12. Суд також враховує, що одна з дітей була тимчасово влаштована до патронатної сім`ї, інша фактично перебуває на утриманні родичів, що свідчить про відсутність реального материнського піклування. Збереження за відповідачкою статусу матері за таких умов не забезпечує дітям стабільного та безпечного середовища для розвитку.
4.13. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини, зокрема рішень у справах Hunt v. Ukraine, Mamchur v. Ukraine, суд доходить висновку, що між інтересами матері та найкращими інтересами дітей має бути забезпечена справедлива рівновага. У цій справі найкращі інтереси дітей, які потребують стабільності, безпеки та належного розвитку, переважають інтерес відповідачки у формальному збереженні батьківського статусу.
4.14. Отже, позбавлення відповідачки батьківських прав є необхідним, виправданим та пропорційним втручанням у її право на сімейне життя.
4.15. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини (пункти 1-6 частини першої статті 164 СК України). 
4.16. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). 
4.17. При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (частина четверта статті 19 СК України). 
4.18. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). 
4.19. Зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справ, має оціночний характер, залежить від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (див. постанови Верховного Суду від 12 лютого 2024 року у справі № 202/1931/22, від 28 лютого 2024 року у справі № 303/4697/22, від 23 жовтня 2024 року у справі № 464/2040/23 та ін.). 
4.20. У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2024 року у справі № 185/9339/21 (провадження № 61-8918сво23) вказано, що «тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає можливість зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна оцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Подібні правові висновки щодо застосування відповідних норм СК України викладені у постановах Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц, від 23 січня 2020 року в справі № 755/3644/19 та від 23 червня 2021 року в справі № 953/17837/19».
4.21. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 квітня 2020 року в справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20) вказано, що «розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатися виправданим лише за виняткових обставин». Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною. 
4.22. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 червня 2024 року в справі № 722/225/23 (провадження № 61-248св24) зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19, від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17, від 12 вересня 2023 року у справі № 213/2822/21. 
4.23. Судова практика у цій категорії справ є сталою, і підстави для відступлення від вказаних висновків відсутні; відмінність стосується лише фактичних обставин конкретної справи й доказування. 
4.24. Суд, на підставі належним чином оцінених доказів та показань свідків, дійшов висновку про наявність достатніх підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав, а також наявність гострої соціальної необхідності у цьому. Мати повністю усунулася від виховання та утримання своїх дітей, не цікавиться їхнім життям та не бажає надалі належним чином виконувати свої батьківські обов`язки. 
4.25. Діти не виховуються разом, а перебувають у різних місцях на вихованні, що призводить до втрати зв`язку між ними.
4.26. Суд враховує негативні характеристики відповідачки, її поведінка та дії мають негативний вплив на дітей, а тому позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відповідає інтересам дітей.
4.27. Позивач при розгляді спору довів суду, що у разі позбавлення батьківських прав діти отримують шанс на нормальне майбутнє, і це сприятиме захисту інтересів дітей. 
4.28. Відповідно до статті 81 ЦПК України доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення його батьківських прав, покладено на позивача (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 листопада 2023 року у справі № 358/689/22 (провадження № 61-13923св23)). 
4.29. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
4.30. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
4.31. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Суд вважає, що матеріали справи містять належні, допустимі та достовірні докази, які дають суду можливість дійти висновку про задоволення позовних вимог.
4.32. У зв`язку з наведеним суд дійшов висновку, що вимоги позивача обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню, оскільки судом достовірно встановлено, що відповідачка від виконання своїх обов`язків з виховання дітей ухиляється, нехтує батьківськими обов`язками, не піклуюється про своїх малолітніх дітей. 
4.33. Суд враховує, що відповідачка протягом тривалого часу не проживає з дітьми, їх вихованням не займається, заходів до відновлення сімейних відносин не вживає, до органу опіки з заявами про повернення дітей не зверталась, доказів виправлення поведінки не надала.
4.34. Соціальний супровід завершено з негативним результатом, що свідчить про неефективність менш суворих заходів впливу.
4.35. За таких обставин суд доходить висновку, що зміна поведінки відповідачки у найближчий час є малоймовірною, а збереження за нею статусу матері суперечить найкращим інтересам дітей.
4.36. Судові витрати суд розподіляє відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.
4.37. При ухваленні рішення суд керувався статтями 164 СК України, статтями 10-13, 141, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України.
РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА
1.Рішення суду.
1.1. Позов Органу опіки та піклування виконавчого комітету Романівської селищної ради Житомирської області до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, задовольнити.
1.2. Позбавити ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьківських прав щодо: 
а) ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;
б) ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; 
1.3. Стягнути з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , аліменти на неповнолітніх дітей,  ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4  у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з 01 грудня 2025 року до досягнення дітьми повноліття на користь осіб чи установ, де будуть проживати діти.
2. Розподіл судових витрат та процедура оскарження судового рішення.
2.1. Стягнути з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , судовий збір у розмірі 2422 гривні на користь держави.
2.2. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
2.3. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
2.4. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
2.5. Повний текст рішення виготовлено 19 лютого 2026 року.

Суддя	Андрій ШАКАЛОВ