ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 500/6163/25
03 березня 2026 року	м.Тернопіль	
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Подлісної І.М. розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:
До Тернопільського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29 вересня 2025 року Позивач звернувся із рапортом до командування військової частини НОМЕР_1 про звільнення з військової служби за сімейними обставинами на підставі п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та долучив до нього усі належним чином завірені копії документів, які підтверджують необхідністю здійснювати постійний догляд за своєю матір`ю - ОСОБА_2 , яка є інвалідом 2 групи та потребує постійного стороннього догляду.
Командиром Військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_3 Позивачу було надано відмову у задоволені рапорту на звільнення з військової служби, яке не містить ні вихідного номеру даного документу, ані дати коли його було підписано та надано для ознайомлення Позивачу.
Позивач не погоджується з прийнятим рішенням Військової частини НОМЕР_1 та вважає його протиправним і таким, що підлягає скасуванню.
Ухвалою суду від 31.10.2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Даною ухвалою встановлено 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов через систему "Електронний суд" із відповідними письмовими доказами 10.11.2025. У відзиві відповідач не погоджується з позовними вимогами та доводами, викладеними в адміністративному позові, та в обґрунтування своїх заперечень зазначає наступне. 
Так, 02 серпня 2025 року солдат ОСОБА_1 , обіймаючи посаду командира відділення 2 відділення гранатометного взводу роти вогневої підтримки 1 штурмового батальйону Військової частини НОМЕР_1 , звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 з рапортом про звільнення з військової служби (вх. № 56864) на підставі п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України № 2232-XII, зазначивши підставу для звільнення з військової служби за сімейними обставинами необхідність у здійснені постійного стороннього догляду за матір`ю - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інвалідом II групи.
Військовою частиною НОМЕР_1 , у відповідності до положень Закону України № 2232, Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України № 170 від 10.04.2009 року, Порядку організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України, затвердженого наказом Міністерства оборони України № 531 від 06.08.2024 року, за результатами розгляду зазначеного вище рапорту № 56864 від 02.08.2025 року, відмовлено ОСОБА_4 у звільненні з військової служби за сімейними обставинами, зазначивши, що Позивачем не підтверджено долученими до рапорту документами двоєдину умову (підставу) для звільнення з військової служби, а саме: потребу ОСОБА_2 у постійному сторонньому догляді нормативно передбаченим медичним документом (належної форми), оскільки наданий Витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 30.06.2025 року НЕ застосовується стосовно рішення щодо визначення потреби в постійному сторонньому догляді, а наданий висновок ЛКК ТОВ «Клініка здорова родина» № 80 від 04.07.2025 року не відповідає положенням Переліку документів, що подаються з Поданням про звільнення військовослужбовця з військової служби (Додатку 19 до Інструкції).
Надалі, 29.09.2025 року солдат ОСОБА_1 , обіймаючи посаду номера обслуги 1 відділення 1 кулеметного взводу роти вогневої підтримки 1 штурмового батальйону Військової частини НОМЕР_1 , повторно звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 з рапортом про звільнення з військової служби (вх. № 76516), зазначивши тотожні підстави для звільнення з військової служби - сімейні обставини, а саме: необхідність у здійснені постійного стороннього догляду за матір`ю - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інвалідом II групи.
Військовою частиною НОМЕР_1 , розглянувши повторний рапорт ОСОБА_1 № 76516 по суті, відмовлено у задоволенні вказаного рапорту, зазначивши на обґрунтування відмови відсутність у матеріалах рапорту від 29.09.2025 року належних доказів потреби (необхідності) ОСОБА_2 у постійному сторонньому догляді, тобто у матеріалах рапорту відсутній один із нормативно передбачених медичних документів, оскільки наданий Витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 1629/25/1611/В від 30.06.2025 року не застосовується стосовно рішення щодо визначення потреби в постійному сторонньому догляді, а надана засвідчена копія висновку про наявність порушень функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від 04.07.2025 року, за формою № 080-4/о - не визначає потреби в постійному сторонньому догляді.
Крім того, відмова (повторна) у погодженні та задоволенні рапорту обґрунтовується наявністю у ОСОБА_2 родича I ступеня споріднення - сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (брата Позивача), котрий, у свою чергу, стороннього догляду не потребує.
Також, Позивачу у письмовій відмові у задоволенні рапорту про звільнення з військової служби, у контексті наявності брата ОСОБА_1 (сина ОСОБА_2 ) - ОСОБА_5 , наведено положення Основного Закону України, зокрема, ч.2 ст. 51 Конституції України, відповідно до якого закріплено юридичний обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття та юридичний обов`язок повнолітніх дітей піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Водночас, у ч. 1 ст. 202 Сімейного кодексу України зазначається, що повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.
Із наданих, долучених до адміністративного позову документів не вбачається належного, передбаченого законодавцем, доказу на підтвердження потреби ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у постійному сторонньому догляді, зважаючи на таке:
- у нотаріально засвідченій копії висновку про наявність порушень функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від 04.07.2025 року, за формою № 080-4/о, у розділі 4 «рекомендовано соціальні послуги: денного догляду, догляду вдома, паліативного догляду вдома, отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи (необхідне підкреслити)» - не підкреслено (не обрано) жодної соціальної послуги;
- у нотаріально засвідченій копії витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи стосовно ОСОБА_2 №1629/25/1611/В від 30.06.2025 року, у пункті 17.1.3. рішення щодо визначення потреби в постійному сторонньому догляді, вказано: «не застосовується», тобто визначення потреби в постійному сторонньому догляді стосовно ОСОБА_2 не було предметом розгляду експертною командою при прийнятті рішення від 30.06.2025 року;
- висновок ЛКК ТОВ «Клініка здорова родина» № 80 від 04.07.2025 року не відповідає положенням Переліку документів, що подаються з Поданням про звільнення військовослужбовця з військової служби (Додатку 19 до Інструкції, затвердженої наказом МОУ № 170).
Таким чином, матеріалами рапорту №76516 від 29.09.2025 року не підтверджена потреба ОСОБА_2 у постійному сторонньому догляді нормативно передбаченим медичним документом, оскільки наданий Витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 30.06.2025 року не застосовується стосовно рішення щодо визначення потреби в постійному сторонньому догляді, а надана засвідчена копія висновку про наявність порушень функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від 04.07.2025 року, за формою № 080-4/о - не визначає потреби в постійному сторонньому догляді. Крім того, відмова у погодженні рапорту обґрунтовується наявністю родича I ступеня споріднення, котрий, у свою чергу, догляду не потребує.
На підставі викладеного, представник відповідача просив в задоволенні позову відмовити.
09.12.2025 до Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла відповідь на відзив від представника позивача, відповідно до якої вказано на безпідставність та необґрунтованість відзиву відповідача, оскільки зазначені в ньому відомості не відповідають дійсності.
Представник відповідача надіслав через систему "Електронний суд" додаткові пояснення по даній справі.
Ухвалою суду від 30.12.2025 продовжено строк розгляду справи на 2 місяці.
Ухвалою суду від 30.12.2025 ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання та призначено судове засідання на 03.02.2026 о 10:00 год.
Ухвалою суду від 03.02.2026 відкладено розгляд справи на 03.03.2026 о 11:30 год.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак надіслав через систему "Електронний суд" заяву про розгляд справи без їх участі.
Представник відповідача в судовому засіданні просив в задоволенні позову відмовити, не заперечив проти розгляду справи в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч.3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.
Згідно з ч.9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Враховуючи положення ч.3 ст.194, ч.9 ст.205 та ч.4 ст. 229 КАС України, суд дійшов висновку про наявність підстав розгляду даної справи в порядку письмового провадження, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Дослідивши подані до суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 на посаді номеру обслуги 1 відділення 1 кулеметного взводу роти вогневої підтримки 1 штурмового батальйону.
29 вересня 2025 року Позивач звернувся із рапортом до командування військової частини НОМЕР_1 про звільнення з військової служби за сімейними обставинами на підставі п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та долучив до нього усі належним чином завірені копії документів, які підтверджують необхідністю здійснювати постійний догляд за своєю матір`ю - ОСОБА_2 , яка є інвалідом 2 групи та потребує постійного стороннього догляду.
На підтвердження підстав звільнення з військової служби на підставі п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за сімейними обставинами Позивач подав Відповідачу наступні копії нотаріально завірених наступних документів:
- Витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи (номер витягу 1629/25/1611/В, дата прийняття рішення 30.06.2025 року, номер рішення 1629/25/1611/Р) видане ОСОБА_2 ;
- Копія паспорта ОСОБА_2 ;
- Копія картки про присвоєння ідентифікаційного номера на ім`я ОСОБА_2 ;
- Висновок від 04 квітня 2025 року № 80 (форма № 080-4/о) про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі оформлений на ім`я ОСОБА_2 ;
- Копія свідоцтва про смерть ОСОБА_6 .
- Копія акту обстеження сімейного військовослужбовця від 14 липня 2025 №3/2740 виданого ІНФОРМАЦІЯ_3 ;
- відомості про осіб місце проживання яких зареєстроване за адресою від 11.07.2025 року № 3822/10-05;
- Оригінал Акту старости міської ради від 11.07.2025 року про те, що ОСОБА_1 , до мобілізації в ЗСУ здійснював постійний догляд за матір`ю ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю;
- Копія свідоцтва про народження ОСОБА_1 ;
- Копія довідки від 13серпня 2024 року №1322;
- Копія паспорта ОСОБА_1 ;
- Копія картки про присвоєння ідентифікаційного номера на ім`я ОСОБА_1 ;
- Оригінал Акту старости міської ради від 11.07.2025 року щодо місця проживання ОСОБА_1 ;
- Копія посвідчення (серія НОМЕР_2 ) видане ОСОБА_5 (виховує сина - ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 ), який є особою з інвалідністю;
- копія паспорта ОСОБА_5 ;
- Копія картки про присвоєння ідентифікаційного номера ОСОБА_5 ;
- Копія свідоцтва про народження ОСОБА_5 ;
- Копія свідоцтва про народження ОСОБА_8 , ( ІНФОРМАЦІЯ_4 );
- Копія довідки про реєстрацію місця проживання особи від 30 січня 2020 року №81 (додаток 13 до правил здійснення реєстрації місця проживання);
- Витяг з Резерву + оформленого на ОСОБА_5 ;
- Оригінал акту старости міської ради від 11.07.2025 року про те, що ОСОБА_5 виховує сина - ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), який є особою з інвалідністю);
- Копія пенсійного посвідчення оформленого на ОСОБА_2 ;
- Заява від 20.09.2025 року від ОСОБА_2 ;
- Заява від 20.09.2025 року від ОСОБА_5 .
Даними документами підтверджується необхідність здійснювати постійний догляд ОСОБА_1 за своєю матір`ю - ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю 2 групи та відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи та те, що інший члени сім`ї першого ступеня споріднення, а саме її син - ОСОБА_5 не може здійснювати за нею постійний догляд, оскільки має на утриманні дитину з інвалідністю та здійснює її догляд.
Командиром Військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_3 Позивачу було надано відмову у задоволені рапорту на звільнення з військової служби, яке не містить ні вихідного номеру даного документу, ані дати коли його було підписано та надано для ознайомлення Позивачу.
Так, у мотивувальній частині відмови зазначено, що матеріалами рапорту № 76516 від 29.09.2025 року не підтверджена потреба ОСОБА_2 у постійному сторонньому догляді нормативно передбаченим медичним документом, оскільки наданий Витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 30.06.2025 року не застосовується стосовно рішення щодо визначення потреби в постійному сторонньому догляді, а надана засвідчена копія висновку про наявність порушень функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від 04.07.2025 року. за формою № 080-4/0 — не визначає потреби в постійному сторонньому догляді.
Крім того, відмова у погодженні рапорту обґрунтовується наявністю родича 1 ступеня споріднення, котрий, у свою чергу, догляду не потребує.
Вважаючи відмову командира Військової частини НОМЕР_1 у звільненні ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за матір`ю ОСОБА_2 з ІІ (другою) групою інвалідності, протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон №2232-ХІІ (далі Закон №2232-ХІІ).
Згідно з ч.1 ст.1 Закону №2232-ХІІ (в редакції від 17.01.2025, чинній на час виникнення спірних правовідносин) Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку (ч.3 ст.1 Закону №2232-ХІІ).
Частиною 1 статті 2 Закону №2232-ХІІ передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (ч.5 ст.1 Закону №2232-ХІІ).
Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-ХІІ.
Зокрема, підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статтею 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах під час воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) серед іншого:
необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначений Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі - Положення №1153/2008).
Стосовно порядку звільнення пункт 233 Положення №1153/2008 передбачає, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.
У рапортах зазначаються:
- підстави звільнення з військової служби;
- думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;
- районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин (абз.3 пункт 241 Положення №1153/2008).
Згідно із пунктом 242 Положення №1153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання.
Пунктами 12.1, 12.11 розділу XII Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України №170 від 10.04.2009р., зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19.05.2009 р. за №438/16454, передбачено, що звільнення військовослужбовців з військової служби (крім військовослужбовців строкової військової служби) здійснюється посадовими особами, визначеними пунктом 225 Положення.
До керівників органів військового управління Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту, які в особливий період мають право звільнення військовослужбовців з військової служби, належать посадові особи, які під час особливого періоду мають право призначення на посади осіб офіцерського складу.
Перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, зазначено у додатку 19 до Інструкції.
Відповідно до пункту 14.10 розділу XIV цієї Інструкції звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.
Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.
Аналіз вказаних норм законодавства свідчить про те, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, звільняються з військової служби під час воєнного стану на підставах, визначених пунктом 2 частини четвертої та абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-ХІІ через сімейні обставини або з визначених названим Законом поважних причин, за умови, що такі військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу, серед яких така обставина як необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
За змістом частини 1 розділу І статті 14 Закон України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24 березня 1999 року №548-XIV, із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити до наступного прямого начальника.
Отже, подання рапорту, зокрема про звільнення з військової служби, до свого безпосереднього начальника є складовою військової дисципліни, дотримання якої є обов`язком військовослужбовця.
Лише у разі відмови щодо прийняття чи розгляду рапорту безпосереднім керівником у військовослужбовця виникає право подати такий рапорт одразу старшому командиру із поясненням причин такої подачі.
Варто звернути увагу, що у даних правовідносин Позивач звернувся до Відповідача із рапортом про звільнення з військової служби у встановленому законом порядку. Іншими словами, він подав вказаний рапорт «по команді».
Подання рапорту «по команді» означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті.
Вказане свідчить, що Відповідач допустив протиправні дії щодо неналежного розгляду рапорту Позивача.
Суд вважає, що рапорт позивача військовою частиною НОМЕР_1 про звільнення було розглянуто не належним чином.
Відповідно до ч. 7 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Відповідно до пунктів 6, 7 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі - Положення №1153/2008) початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом № 2232-XII.
Пунктом 12 Положення № 1153/2008 визначено, що встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.
Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.
Продовження дії контрактів із військовослужбовцями, які звільняються, у випадках, визначених законодавством, затвердження військовослужбовців на посади за мобілізаційним планом, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, призупинення військової служби або звільнення з військової служби осіб, які проходять строкову військову службу, оформлюється письмовими наказами по стройовій частині. Також наказами по стройовій частині в особливий період оформлюється продовження військової служби та дії контракту понад встановлені строки до термінів, визначених частиною дев`ятою статті 23 Закону № 2232-XII.
Порядок підготовки та видання наказів з питань проходження військової служби встановлюється Міністерством оборони України.
Звільнення військовослужбовців із військової служби під час дії особливого періоду регламентовано пунктом 225 цього Положення. Так, підпунктом 2 пункту 225 Положення № 1153/2008 передбачено, що звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону № 2232-XII:
- у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них;
- у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами - командирами корпусів та командувачами військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.
Пункт 233 Положення №1153/2008 передбачає, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:
- підстави звільнення з військової служби;
- думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;
- районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин (абзац 3 пункту 241 Положення № 1153/2008).
Згідно із пунктом 242 Положення № 1153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання.
З огляду на введення в Україні військового стану та зважаючи на вид військової служби, яку проходить позивач, підстави звільнення його з військової служби визначені статтею 26 Закону № 2232-ХІІ.
За змістом підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Відповідно до абзацу 13 пункту 3 частини 12 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через сімейні обставини або з інших поважних причин на підставі необхідність здійснювати постійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I або II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
Зі змісту наведеної норми випливає, що для звільнення з військової служби у випадку необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, достатньою є наявність однієї з таких умов:
- відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи;
- інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько- консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Таким чином «відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи» означає реальну відсутність таких осіб, які фактично могли б здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю, яка цього потребує. У випадку ж «юридичної наявності» інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи, які, при цьому, реально не можуть здійснювати постійний догляд за такою особою з об`єктивних причин (перебування у полоні, відбування покарання у місцях позбавлення волі, проходження військової служби, тощо), то така особа відсутня у розумінні приписів абзацу 13 пункту 3 частини дванадцятою статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 27.02.2025 року по справі № 380/16966/24.
Таким чином «відсутність інших членів сім`ї першого ступеня споріднення такої особи» означає реальну відсутність таких осіб, які фактично могли б здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю, яка цього потребує. У випадку ж «юридичної наявності» інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи, які, при цьому, реально не можуть здійснювати постійний догляд за такою особою з об`єктивних причин (перебування у полоні, відбування покарання у місцях позбавлення волі, проходження військової служби, тощо), то така особа відсутня у розумінні приписів абзацу 13 пункту 3 частини дванадцятою статті 26 Закону № 2122-IX.
До такого висновку прийшов Верховний Суд, розглядаючи справу № 420/30227/24, виклавши його у постанові від 07.05.2025 року.
Відповідно до ст. 172 Сімейного кодексу України, дитина, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу.
Відповідач вважає, що наявність у Позивача рідного брата не звільняє його від обов`язку здійснювати утримання та догляд за матір`ю.
Разом з тим, слід вказати, що обов`язок «здійснювати утримання батьків» та «здійснювати догляд за батьками», не є тотожнім у спірних правовідносинах.
Постійний догляд - це форма догляду за особами з різними фізичними або психічними обмеженнями, що вимагає постійної присутності доглядача для надання необхідної допомоги та підтримки.
Згідно з частиною першою статті 202 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.
Тобто, «здійснювати утримання за батьками» це надання матеріальної допомоги, в той час як «постійний догляд» це вимагає постійної присутності доглядача для надання необхідної допомоги та підтримки.
Судом встановлено, що відповідачем не враховано, що рідний брат Позивача має на утриманні свого неповнолітнього сина інваліда та не може здійснювати догляд за своєю матір`ю, а тому Позивач є єдиною особою, яка відповідно до закону зобов`язана та має фактичну можливість здійснювати щоденно та постійно догляд за своїм батьком.
Абзац 13 пункту 3 частини 20 статті 26 цього Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» регламентує можливість звільнення військовослужбовця з військової служби через необхідність постійного догляду за одним із батьків - в даному випадку особою з інвалідністю II групи. При цьому така підстава є правомірною за умови, якщо інший член сім`ї першого або другого ступеня споріднення через об`єктивні причини не може виконувати відповідні обов`язки (такі обставини встановлюються і враховуються в кожному конкретному випадку).
В свою чергу, як видно зі змісту відмови у задоволенні рапорта, Відповідач й не встановлював об`єктивну можливість здійснення братом Позивача фактичного догляду за своєю матір`ю, з огляду на перебування на його утримані дитини з інвалідністю, а всупереч вказаній нормі Закону констатував лише факт наявності останнього.
Отже, з огляду на вказані обставини можна дійти висновку про протиправності висновків Відповідача щодо необхідності відмови в задоволенні рапорту Позивача.
Пунктом 14.10 Розділу XIV «Особливості проходження військової служби, служби в резерві та виконання військового обов`язку в запасі в особливий період» Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 року № 170 передбачено, що звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.
Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.
Командири військових частин зобов`язані забезпечити своєчасне здавання посади, проведення усіх необхідних розрахунків з військовослужбовцями, стосовно яких видано наказ по особовому складу про звільнення з військової служби, у порядку, визначеному пунктом 242 Положення, та направлення їх на військовий облік до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки за місцем проживання.
Пунктом 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального Штабу Збройних Сил України № 40 від 31 січня 2024 року (далі - Інструкція) визначено, що у Збройних Силах України створюються такі види документів (далі - документи): наказ, директива, розпорядження, бойовий наказ, бойове розпорядження, окреме доручення (доручення), рішення, протокол, положення, постанова, інструкція, історичний формуляр, формуляр, правила, план, звіт, доповідь, донесення, доручення, акт, звуко- та відеозаписи, програма, алгоритм, рапорт, заява, телеграма, телефонограма, факсограма, службовий лист, довідка, методичні рекомендації, доповідна та пояснювальна записки, протокол, припис, посвідчення про відрядження, відпускний квиток, графік відпусток, обхідний лист та інші документи, розроблені в установленому порядку.
Рапорт (заява) - письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.
Документи, в яких не зазначено строк виконання, повинні бути виконані не пізніше ніж за 30 календарних днів із моменту реєстрації документа у військовій частині (установи), до якої надійшов документ (пункт 3.11.6. Інструкції).
Порядок розгляду, реєстрації, приймання, узагальнення та аналізу звернень військовослужбовців, членів їх сімей, працівників Збройних Сил України, а також інших громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які законно перебувають на території України (далі - громадяни), у структурних підрозділах апарату Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України, інших органів військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини) визначає Інструкція про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затверджена наказом Міністерства оборони України від 28 грудня 2016 року № 735 (далі - Інструкція № 735).
Згідно пунктом 5 розділу ІІІ Інструкції №735, звернення розглядаються і вирішуються в термін не більше одного місяця від дня їх надходження, ураховуючи вихідні, святкові та неробочі дні, а ті, які не потребують додаткового вивчення та проведення перевірки за ними, - невідкладно, але не пізніше 15 днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін розв`язати порушені у зверненні питання неможливо, то керівник відповідного органу військового управління, командир військової частини або особа, що тимчасово виконує його обов`язки, установлює термін, потрібний для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати 45 днів.
Згідно з пунктом 6 розділу І Інструкції № 735 усі звернення громадян, що надходять до Міністерства оборони України, органів військового управління, військових частин, підлягають обов`язковій класифікації за встановленими статтею 3 Закону України «Про звернення громадян» їх видами, а саме: пропозиції (зауваження), заяви (клопотання), скарги. Подальший розгляд пропозицій, заяв та скарг громадян проводиться з урахуванням особливостей, установлених статтями 14, 15 та 16 зазначеного Закону.
У відповідності до пункту 2 розділу ІІ Інструкції письмові звернення громадян, оформлені належним чином і подані в установленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю, первинному розгляду та реєстрації з метою визначення їх належності до компетенції відповідного органу військового управління та призначення за ними конкретного виконавця.
Отже, у наведених вище нормативно-правових актах детально роз`яснено поняття «рапорт», а також встановлено конкретні строки, протягом яких посадові особи зобов`язані здійснити розгляд відповідних документів.
З огляду на вищезазначене, слід зробити висновок, що за результатами розгляду рапорту військовослужбовця про його звільнення з військової служби посадові особи, які мають право на його звільнення з військової служби, зобов`язані видати наказ по особовому складу про звільнення такого військовослужбовця з військової служби чи надати обґрунтовану відмову у задоволенні рапорту (заяви).
Розглянутим вважається рапорт, по якому прийнято рішення та це рішення (відповідь) доведена до військовослужбовця належним чином.
Звільнення військовослужбовців із військової служби під час дії особливого періоду регламентовано пунктом 225 цього Положення. Так, підпунктом 2 пункту 225 Положення №1153/2008 передбачено, що звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.
Згідно пункту 233 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента України 10.12.2008 №1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Аналіз вказаних норм законодавства свідчить про те, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, звільняються з військової служби під час воєнного стану на підставах, визначених пунктом 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» через сімейні обставини. Ті військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.
Подання рапорту «по команді» означає направлення його в порядку підпорядкування безпосередньому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до прямого керівника, командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті, зокрема, питання звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби чи скасування рішень попередніх командирів. Рапорт має дійти до останньої ланки з клопотаннями безпосередніх (прямих) командирів (начальників) або з обґрунтуванням їх відсутності.
Тобто у будь-якому випадку остаточне рішення (позитивне чи негативне) за рапортом військовослужбовця про звільнення з військової служби має бути прийняте командиром військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті.
При цьому, військовослужбовець, подаючи рапорт про звільнення з військової служби, має обов`язок подати/направити такий рапорт у спосіб у порядку та з дотриманням вищенаведеного чинного законодавства.
Згідно з пунктом 3.11.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, документи, в яких не зазначено строк виконання, повинні бути виконані не пізніше ніж за 30 календарних днів із моменту реєстрації документа у військовій частині (установи), до якої надійшов документ.
Отже, наведені вище положення передбачають право військовослужбовця на подання рапортів з питань, що виникають під час проходження військової служби. При цьому відповідальні особи з ведення діловодства військової частини повинні прийняти рапорти та зареєструвати їх у журналі вхідної кореспонденції.
Обов`язок щодо реєстрації рапортів та подання його до розгляду (виконання) лежить на службі діловодства військової частини або там, де вона за штатом не передбачається, на особу (групу осіб), відповідальну за ведення діловодства.
До того ж, у будь-якому випадку, командир військової частини за результатами розгляду рапорту (заяви) військовослужбовця, зобов`язаний протягом місяця розглянути рапорт (заяву) військовослужбовця та надати відповідь по суті порушених питань. При цьому суд не ставить під сумнів право командира діяти на власний розсуд одноосібно приймаючи відповідні рішення з цього приводу.
Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.2 ст.2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. При цьому під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності.
Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
Суд вважає, що відповідач, відмовляючи позивачу у звільненні його з військової служби з підстав, викладених в листі від 29.09.2025 року, діяв недобросовісно та необґрунтовано, оскільки помилково надав оцінку медичним документам, від чого залежить реалізація позивачем його права на звільнення з військової служби, та, як наслідок, допустив неналежний розгляд поданого ОСОБА_1 рапорту, з доданими документами, та, відповідно, прийняв необґрунтоване рішення про відмову йому у звільненні з військової служби.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також з урахуванням дискреційних повноважень відповідача, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог шляхом: визнання протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 оформлену відмовою у задоволені рапорта у звільненні ОСОБА_1 з військової служби за сімейними обставинами на підставі п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»; зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 з військової служби за сімейними обставинами на підставі п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та прийняти рішення за результатами його розгляду, з урахуванням окреслених у судовому рішенні висновків та правової оцінки суду.
Згідно з статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.
Визнати протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 оформлену відмовою у задоволенні рапорта у звільненні ОСОБА_1 з військової служби за сімейними обставинами на підставі п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Зобов`язати Військової частини НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 з військової служби за сімейними обставинами на підставі п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та прийняти рішення за результатами його розгляду, з урахуванням окреслених у судовому рішенні висновків та правової оцінки суду.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повне судове рішення складено 03 березня 2026 року.
Реквізити учасників справи:
позивач:
- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_1 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 ); 
відповідач:
- Військова частина НОМЕР_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_2 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_4 ).

Головуючий суддя Подлісна І.М.