РІШЕННЯ
Іменем України

03 березня 2026 року 	м. Чернігів	справа № 927/1272/25 	

Господарський суд Чернігівської області у складі судді А.С. Сидоренка, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами позовну заяву	
за позовом заступника керівника Прилуцької окружної прокуратури (17500, м. Прилуки Чернігівської області, вул. В`ячеслава Чорновола, 50-а; код 02910114) в інтересах держави в особі Ладанської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області (код 04412449) 17583, смт. Ладан Прилуцького району Чернігівської області, вул. Миру, 77, корпус А	
до Товариства з обмеженою відповідальністю “ЕНЕРА ЧЕРНІГІВ” (код 41823846) 14013, м. Чернігів, проспект Перемоги, 126-б	
про визнання додаткових угод недійсними та стягнення 27 707 грн 55 коп.	

ВСТАНОВИВ:
31 грудня 2025 року через систему “Електронний суд” до Господарського суду Чернігівської області надійшла позовна заява від 31.12.2025 № 54-77-8642ВИХ-25 заступника керівника Прилуцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Ладанської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області до Товариства з обмеженою відповідальністю “ЕНЕРА ЧЕРНІГІВ” про визнання додаткових угод недійсними та стягнення 27 707,55 грн, якою прокурор просить:
визнати недійсними укладені між сторонами Додаткові угоди № 3 від 26.08.2022, № 4 від 09.09.2022, № 5 від 23.09.2022 та № 6 від 30.09.2022 про внесення змін та доповнень до Договору № 24010161ВЦ про постачання електричної енергії споживачу від 16.02.2022,
стягнути з відповідача в дохід місцевого бюджету Ладанської об`єднаної територіальної громади грошові кошти в сумі 27 707,55 грн, як безпідставно отримані товариством.
В обґрунтування заявлених позовних вимог прокурор зазначає, що, на його думку, спірні додаткові угоди укладені з порушенням п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України “Про публічні закупівлі”, а відтак наявні підстави для визнання їх недійсними в порядку ст. 203, 215 Цивільного кодексу України.
Нормативно-правовим обґрунтуванням позовних вимог в частині стягнення грошових коштів визначено ст. 216, 1212 Цивільного кодексу України.
Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 05.01.2026 постановлено:
прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі;
здійснювати розгляд позовної заяви за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами;
встановити процесуальний строк для подання відповідачем відзиву на позовну заяву – протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали;
встановити процесуальні строки: для подання прокурором та позивачем відповіді на відзив – протягом п`яти днів з дня отримання відзиву; для подання відповідачем заперечення – протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив.
Ухвала суду від 05.01.2026 була направлена прокурору, позивачу та відповідачу до їх електронних кабінетів в підсистемі Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи “Електронний суд” та згідно довідки про доставку електронного листа, роздрукованої з комп`ютерної програми “Діловодство спеціалізованого суду”, доставлена до електронних кабінетів 05.01.2026 22:07, 22:10, 22:14.
Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення є, зокрема день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.
Враховуючи вищенаведені положення ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду від 05.01.2026 є такою, що отримана адресатами 06.01.2026.
20.01.2026 через систему “Електронний суд” до Господарського суду Чернігівської області надійшов відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що товариство не погоджується із заявленими позовними вимогами з підстав їх необґрунтованості.
26.01.2026, через систему “Електронний суд” до Господарського суду Чернігівської області від Прилуцької окружної прокуратури до Господарського суду Чернігівської області надійшла відповідь на відзив, зі змісту якої вбачається, що прокурор вважає доводи відповідача необґрунтованими та безпідставними.
27.01.2026, через систему “Електронний суд” до Господарського суду Чернігівської області надійшли заперечення на відповідь на відзив, якими відповідач повністю відхиляє пояснення, міркування та аргументи прокурора та підтримує свою думку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі, зокрема, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення. 
Розглянувши подані документи і матеріали, вислухавши пояснення повноважних представників учасників справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд ВСТАНОВИВ:
Згідно ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У відповідності з ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
13.01.2022 на веб-сайті «Prozorro» (ідентифікатор закупівлі UА-2022-01-13-002483-а) Ладанською селищною радою Прилуцького району Чернігівської області оприлюднено оголошення про проведення відкритих торгів на закупівлю 140 600 кВт/год. електричної енергії з терміном постачання до 30.12.2022. 
У відкритих торгав взяли участь 2 учасники - ТОВ «Енера Чернігів» з ціновою пропозицією 399 807,60 грн з ПДВ та ТОВ «Чернігівгаз Збут» з ціновою пропозицією 439 336,60 грн з ПДВ.
За результатами проведеної процедури закупівлі, тендерним комітетом Ладанської селищної ради за результатами розгляду тендерних пропозицій ТОВ «Енера Чернігів» визнано переможцем відкритих торгів (протокол розкриття тендерних пропозицій від 31.01.2022). 
16.02.2022 між Ладанською селищною радою (споживач) та ТОВ «Енера Чернігів» (постачальник) укладено Договір № 24010161ВЦ про постачання електричної енергії споживачу (далі - Договір). 
Згідно п. 5.1, 2.2 умов договору, договірних обсягів закупівлі електричної енергії, що міститься у додатку № 1 до Договору, загальний обсяг електричної енергії складає 140 600 кВт/год., за ціною 3,54 грн за 1 кВт/год з ПДВ, загальною вартістю 399 807,60 грн з ПДВ.
Відповідно до п. 5.4 Договору, істотні умови Договору не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань Сторонами в повному обсязі, крім випадків, передбачених ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі».
Пунктом 13.1 Договору № 24010161ВЦ від 16.02.2022 передбачено, що договір діє до 30.12.2022, а в частині розрахунків - до повного виконання Сторонами взятих на себе зобов`язань за цим Договором.
Пунктом 3.3. Договору визначено, що Постачальник за цим Договором не має права вимагати від Споживача будь-якої іншої плати за електричну енергію, що не визначена у комерційній пропозиції, яка є Додатком 1 до цього Договору.
Місце поставки електричної енергії визначено в додатку № 3 до договору.
Після підписання Договору, за ініціативи Ладанської селищної ради до Договору №24010161ВЦ від 16.02.2022 укладено додаткову угоду № 1 від 23.02.2022 якою встановлено обсяг закупівлі електричної енергії в розмірі 112940 кВт*год.
Додатковою угодою № 2 без дати встановлено загальну вартість Договору №24010161ВЦ від 16.02.2022 383 007,60 грн. (з ПДВ). 
Після підписання Договору, за ініціативи ТОВ «Енера Чернігів» укладено низку додаткових угод, якими, внесені зміни до істотних умов до Договору №24010161ВЦ від 16.02.2022 - змінено ціну (тариф) на електричну енергію та обсягу її поставки, зокрема:
- додаткову угоду № 3 від 26.08.2022, якою на підставі п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» змінено його умови з 01.08.2022 в частині збільшення ціни за 1 кВт/год електричної енергії до 3,852211 грн з ПДВ та зменшення річного обсягу постачання електричної енергії;
- додаткову угоду № 4 від 09.09.2022, якою на підставі п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» змінено його умови з 31.08.2022 в частині збільшення ціни за 1 кВт/год електричної енергії до 4,0797696 грн з ПДВ та зменшення річного обсягу постачання електричної енергії;
- додаткову угоду № 5 від 23.09.2022, якою на підставі п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» змінено його умови з 01.09.2022 в частині збільшення ціни за 1 кВт/год електричної енергії до 4,2652188 грн з ПДВ та зменшення річного обсягу постачання електричної енергії;
- додаткову угоду № 6 від 30.09.2022, якою на підставі п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» змінено його умови з 02.09.2022 в частині збільшення ціни за 1 кВт/год електричної енергії до 4,59982296 грн з ПДВ та зменшення річного обсягу постачання електричної енергії.
Експертним висновком Харківської торгово-промислової палати №521/22 від 17.08.2022 установлено, що середньозважена ціна електроенергії на РДН в ОЕС України за 1 мВт/год за липень 2022 року становила 2640,45грн (без ПДВ); за 1 декаду серпня 2022 року – 2949,10 грн; тенденція росту цін +11,69%. 
26.08.2022 між ТОВ “Енера Чернігів” та Ладанською селищною радою укладено додаткову угоду №3 про внесення змін та доповнень до Договору про постачання електричної енергії споживачу №24010161ВЦ від 16.02.2022, що поширює свою дію на відносини сторін з 01.08.2022, за умовами якої, відповідно до п.2 частини 5 статті 41 Закону України “Про публічні закупівлі”, сторони домовились збільшити ціну на 1 кВт/год на 9,99% і викласти в новій редакції пункт 2 Договору: Ціна (тариф) електричної енергії становить 3,852211 грн за 1 кВт/год з ПДВ.
У вересні 2022 року ТОВ “Енера Чернігів” звернулось до Ладанської селищної ради з листом, яким повідомило, що ТОВ “Енера Чернігів” не може постачати електричну енергію за збитковою ціною, відтак, споживачем має бути підписана відповідна додаткова угода до Договору, примірник якої додано постачальним до цього листа, разом з експертним висновком.
Експертним висновком Харківської торгово-промислової палати №570-1/22 від 01.09.2022 установлено, що середньозважена ціна електроенергії на РДН в ОЕС України за 1 мВт/год за 1 декаду серпня 2022 року становила 2949,10грн (без ПДВ); за 3 декаду серпня 2022 року – 3144,19 грн; тенденція росту цін +6,62%. 
09.09.2022 між ТОВ “Енера Чернігів” та Ладанською селищною радою укладено додаткову угоду №4 про внесення змін та доповнень до Договору про постачання електричної енергії споживачу №24010161ВЦ від 16.02.2022, що поширює свою дію на відносини сторін з 31.08.2022, за умовами якої, відповідно до п.2 частини 5 статті 41 Закону України “Про публічні закупівлі”, сторони домовились збільшити ціну на 1 кВт/год на 6,62% і викласти в новій редакції пункт 2 Договору: Ціна (тариф) електричної енергії становить 4,0797696 грн за 1 кВт/год з ПДВ.
У вересні 2022 року ТОВ “Енера Чернігів” звернулось до Ладанської селищної ради з листом, яким повідомило, що ТОВ “Енера Чернігів” не може постачати електричну енергію за збитковою ціною, відтак, споживачем має бути підписана відповідна додаткова угода до Договору, примірник якої додано постачальним до цього листа, разом з експертним висновком Харківської торгово-промислової палати. 
Експертним висновком Харківської торгово-промислової палати №642/22 від 13.09.2022 установлено, що середньозважена ціна електроенергії на РДН в ОЕС України за 1 мВт/год за 3 декаду серпня 2022 року становила 3144,19грн (без ПДВ); за 1 декаду вересня 2022 року – 3303,39 грн; тенденція росту цін +5,06%. 
23.09.2022 між ТОВ “Енера Чернігів” та Ладанською селищною радою укладено додаткову угоду №5 про внесення змін та доповнень до Договору про постачання електричної енергії споживачу №24010161ВЦ від 16.02.2022, що поширює свою дію на відносини сторін з 01.09.2022, за умовами якої, відповідно до п.2 частини 5 статті 41 Закону України “Про публічні закупівлі”, сторони домовились збільшити ціну на 1 кВт/год на 5,06% і викласти в новій редакції пункт 2 Договору: Ціна (тариф) електричної енергії становить 4,2652188 грн за 1 кВт/год з ПДВ.
У вересні 2022 року ТОВ “Енера Чернігів” звернулось до Ладанської селищної ради з листом, яким повідомило, що ТОВ “Енера Чернігів” не може постачати електричну енергію за збитковою ціною, відтак, споживачем має бути підписана відповідна додаткова угода до Договору, примірник якої додано постачальним до цього листа, разом з експертним висновком Харківської торгово-промислової палати. 
Експертним висновком Харківської торгово-промислової палати №680/22 від 21.09.2022 установлено, що середньозважена ціна електроенергії на РДН в ОЕС України за 1 мВт/год за 1 декаду вересня становила 2022 року – 3303,39 грн; за 2 декаду вересня 2022 року 3590,50грн (без ПДВ); тенденція росту цін +8,69%. 
30.09.2022 між ТОВ “Енера Чернігів” та Ладанською селищною радою укладено додаткову угоду №6 про внесення змін та доповнень до Договору про постачання електричної енергії споживачу №24010161ВЦ від 16.02.2022, що поширює свою дію на відносини сторін з 02.09.2022, за умовами якої, відповідно до п.2 частини 5 статті 41 Закону України “Про публічні закупівлі”, сторони домовились збільшити ціну на 1 кВт/год на 8,69% і викласти в новій редакції пункт 2 Договору: Ціна (тариф) електричної енергії становить 4,59982296 грн за 1 кВт/год з ПДВ.
Таким чином, вартість 1 кВт/год електричної енергії по договору від 16.02.2022 № 24010161ВЦ про постачання електричної енергії протягом серпня - вересня 2022року зросла на 1,05982296 грн за 1 кВт/год (4,59982296 грн. (ціна за 1 кВт/год, визначена у Додатковій угоді № 6 від 30.09.2022) - 3,54 грн. (ціна за 1 кВт/год, визначена у Договорі від 16.02.2022 № 24010161ВЦ) = 1,05982296 грн за 1 кВт/год, що складає + 29,9%, а загальний об`єм електричної енергії зменшився на 41649 кВт/ год (112940 кВт/год (кількість товару, визначена у Договорі від 16.02.2022 № 24010161ВЦ) -71291кВт/год (кількість фактично поставленого товару, за час дії Договору з урахуванням додаткових угод) = 41649 кВт/год), що складає - 36,9 %.
На виконання умов договору щодо поставленої електричної енергії протягом лютого - грудня 2022 року між Ладанською селищною радою та Відповідачем підписано наступні акти прийому-передачі електроенергії:
1. Акт приймання-передавання товарної продукції - активної електричної енергії від 14.03.2022 № 24010161ВЦ/14422/1 про постачання активної електричної енергії за лютий 2022 року обсягом 2 858 кВт/год на загальну суму 12 703,19 грн з ПДВ. Вказані грошові кошти Ладанською селищною радою перераховано на рахунок ТОВ «Енера Чернігів» згідно платіжного доручення № 204 від 28.03.2022.
2. Акт приймання-передавання товарної продукції - активної електричної енергії від 01.04.2022 № 24010161ВЦ/27061/1 про постачання активної електричної енергії за лютий 2022 року обсягом 16 685 кВт/год на загальну суму 59064,90 грн з ПДВ. Вказані грошові кошти Ладанською селищною радою перераховано на рахунок ТОВ «Енера Чернігів» згідно платіжних доручень: № 239 від 25.04.2022, № 240 від 25.04.2022 та № 241 від 25.04.2022.
3. Акт приймання-передавання товарної продукції - активної електричної енергії від 18.04.2022 № 24010161ВЦ/32201/1 про постачання активної електричної енергії за березень 2022 року обсягом 10 959 кВт/год на загальну суму 38 794,86 грн з ПДВ. Вказані грошові кошти Ладанською селищною радою перераховано на рахунок ТОВ «Енера Чернігів» згідно платіжних доручень: № 259 від 25.04.2022, № 260 від 25.04.2022 та № 261 від 25.04.2022.
4. Акт приймання-передавання товарної продукції - активної електричної енергії від 16.05.2022 № 24010161ВЦ/49729/1 про постачання активної електричної енергії за квітень 2022 року обсягом 5 230 кВт/год на загальну суму 18 514,20 грн з ПДВ. Вказані грошові кошти Ладанською селищною радою перераховано на рахунок ТОВ «Енера Чернігів» згідно платіжних доручень: № 364 від 23.05.2022, № 363 від 23.05.2022, № 365 від 23.05.2022.
5. Акт приймання-передавання товарної продукції - активної електричної енергії від 10.06.2022 № 24010161ВЦ/63258/1 про постачання активної електричної енергії за травень 2022 року обсягом 1 530 кВт/год на загальну суму 5 416,20 грн з ПДВ. Вказані грошові кошти Ладанською селищною радою перераховано на рахунок ТОВ «Енера Чернігів» згідно платіжних доручень: № 441 від 23.06.2022, № 442 від 23.06.2022, № 443 від 23.06.2022.
6. Акт приймання-передавання товарної продукції - активної електричної енергії від 14.07.2022 № 24010161ВЦ/77476/1 про постачання активної електричної енергії за червень 2022 року обсягом 1 525 кВт/год на загальну суму 5 398,50 грн з ПДВ. Вказані грошові кошти Ладанською селищною радою перераховано на рахунок ТОВ «Енера Чернігів» згідно платіжних доручень: № 573 від 03.08.2022, № 574 від 03.08.2022, № 575 від 03.08.2022.
7. Акт приймання-передавання товарної продукції - активної електричної енергії від 16.08.2022 № 24010161ВЦ/64592/1 про постачання активної електричної енергії за липень 2022 року обсягом 1 486 кВт/год на загальну суму 5 260,44 грн з ПДВ. Вказані грошові кошти Ладанською селищною радою перераховано на рахунок ТОВ «Енера Чернігів» згідно платіжних доручень: № 703 від 18.08.2022, № 704 від 18.08.2022, № 705 від 18.08.2022.
8. Акт приймання-передавання товарної продукції - активної електричної енергії від 13.09.2022 № 24010161ВЦ/82149/1 про постачання активної електричної енергії за серпень 2022 року обсягом 1 4906 кВт/год на загальну суму 60 813,05 грн з ПДВ. Вказані грошові кошти Ладанською селищною радою перераховано на рахунок ТОВ «Енера Чернігів» згідно платіжних доручень: № 807 від 21.09.2022, № 808 від 18.09.2022.
9. Акт приймання-передавання товарної продукції - активної електричної енергії від 12.10.2022 № 24010161ВЦ/99635/1 про постачання активної електричної енергії за вересень 2022 року обсягом 7 106 кВт/год на загальну суму 32 686,34 грн з ПДВ. Вказані грошові кошти Ладанською селищною радою перераховано на рахунок ТОВ «Енера Чернігів» згідно платіжних доручень: № 899 від 14.10.2022, № 900 від 14.10.2022.
10. Акт приймання-передавання товарної продукції - активної електричної енергії від 14.11.2022 № 24010161ВЦ/117257/1 про постачання активної електричної енергії за жовтень 2022 року обсягом 2 677 кВт/год на загальну суму 12 313,73 грн з ПДВ. Вказані грошові кошти Ладанською селищною радою перераховано на рахунок ТОВ «Енера Чернігів» згідно платіжних доручень: № 987 від 14.11.2022, № 989 від 14.11.2022.
11. Акт приймання-передавання товарної продукції - активної електричної енергії від 13.12.2022 № 24010161ВЦ/134288/1 про постачання активної електричної енергії за листопад 2022 року обсягом 3 611 кВт/год на загальну суму 16 609,96 грн з ПДВ. Вказані грошові кошти Ладанською селищною радою перераховано на рахунок ТОВ «Енера Чернігів» згідно платіжних доручень: № 1094 від 13.12.2022, № 1095 від 13.12.2022.
12. Акт приймання-передавання товарної продукції - активної електричної енергії від 21.12.2022 № 24010161ВЦ/134288/1 про постачання активної електричної енергії за грудень 2022 року обсягом 2 718 кВт/год на загальну суму 12 502,37 грн з ПДВ. Вказані грошові кошти Ладанською селищною радою перераховано на рахунок ТОВ «Енера Чернігів» згідно платіжних доручень: № 1128 від 22.12.2022, № 1131 від 22.12.2022.
Таким чином, упродовж лютого - грудня 2022 року за договором № 240101614ВЦ від 16.02.2022 Ладанській селищній раді фактично поставлено електричної енергії в обсязі 71 291 кВт/год (2 858 кВт/год + 16 685 кВт/год + 10 959 кВт/год + 5 230 + 1 530 кВт/год + 1 525 кВт/год + 1 486 кВт/год + 14 906 кВт/год + 17 106 кВт/год + 2 677 кВт/год + 3 611 кВт/год + 2 718 кВт/год) та сплачено коштів на загальну суму 280 077,69 грн. (12 703,19 грн. + 59 064,90 грн. + 38 794,86 грн. + 18 514,20 грн. + 5 416,20 грн. + 5 398,50 грн. + 5 260,44 грн. + 60 813,05 грн. + 32 686,34 грн. + 12 313,73 грн. + 16 609,96 грн. + 12 502,32 грн.).
Прокурор в позовній заяві вказує, що позивач відповідно до ціни електричної енергії, зазначеної у Договорі, повинен був сплатити за поставлену електроенергію у лютому-грудні кошти у розмірі 252 370,14 грн, натомість сплатив 280 077,69 грн, а отже розмір надмірно сплачених коштів становить 27 707,55 грн, які прокурор просить стягнути з відповідача. 
Статтею 1 Закону України “Про прокуратуру” встановлено, що прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку передбаченому цим Законом здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема загальних інтересів суспільства та держави. 
Відповідно до частин 3, 4 статті 53 ГПК України в визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою в справу, провадження в якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. 
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу. 
Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення в справі “Ф.В. проти Франції” (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява 61517/00, пункт 27).
Водночас, існує категорія справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі “Менчинська проти Російської Федерації” (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив таку позицію (у неофіційному перекладі): 
“Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або в випадках, коли потрібно захистити інтереси держави”.
При цьому ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора в цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо суд вирішує - наскільки участь прокурора в розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін. 
У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) “Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону” щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені і ефективні органи.
Враховуючи викладене, з урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу в питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст п.3 частини 1 статті 1311 Конституції України, щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах, не може тлумачитися розширено.
Відтак прокурор може представляти інтереси держави в суді в виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (п.3 частини 2 статті 129 Конституції України). 
Положення п.3 частини 1 статті 1311 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді.
Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України “Про прокуратуру” прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави в разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.
Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття “інтерес держави”.
У Рішенні Конституційного Суду України в справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 №3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття “інтереси держави” висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба в здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п.3 мотивувальної частини). 
Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності в статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.
З урахуванням того, що “інтереси держави” є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує в позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції в спірних відносинах.
Наведене Конституційним Судом України розуміння поняття “інтереси держави” має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого в статті 1311 Конституції України та статті 23 Закону України “Про прокуратуру”.
Таким чином, “інтереси держави” охоплюють широке і водночас чітко невизначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду в кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація “інтересів держави”, особливо в сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №806/1000/17, від 26.07.2018 у справі №926/1111/15, від 08.02.2019 у справі №915/20/18).
Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України “Про прокуратуру” прокурор може представляти інтереси держави в суді лише в двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.
Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави. 
У Рішенні від 05 червня 2019 року № 4-р(II)/2019 Конституційний Суд України вказав, що Конституцією України встановлено вичерпний перелік повноважень прокуратури, визначено характер її діяльності і в такий спосіб передбачено її існування і стабільність функціонування; наведене гарантує неможливість зміни основного цільового призначення вказаного органу, дублювання його повноважень/функцій іншими державними органами, адже протилежне може призвести до зміни конституційно визначеного механізму здійснення державної влади її окремими органами або вплинути на обсяг їхніх конституційних повноважень.
Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. 
Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу. 
За частинами 4 та 7 статті 23 Закону України “Про прокуратуру” прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження. 
Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України “Про прокуратуру”, прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. 
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо. 
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України “Про прокуратуру”, і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим. 
Частина 4 статті 23 Закону України “Про прокуратуру” передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва. Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18.
Відповідно до статті 2 Закону України “Про місцеве самоврядування” місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.
Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.
У даній справі прокурор звертається до господарського суду в інтересах Ладанської селищної ради.
Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», первинним суб`єктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень є територіальна громада села, селища, міста.
Статтею 327 ЦК України визначено, що у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді.
Відповідно до ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.
Частиною 1 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, не житлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.
Частиною 2 статті 61 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що органи місцевого самоврядування в селах, селищах, містах, районах у містах (у разі їх створення) самостійно складають та схвалюють прогнози відповідних місцевих бюджетів, розробляють, затверджують і виконують відповідні місцеві бюджети згідно з Бюджетним кодексом України.
Відповідно до частин 4, 5 цієї ж статті самостійність місцевих бюджетів гарантується власними та закріпленими за ними на стабільній основі законом загальнодержавними доходами, а також правом самостійно визначати напрями використання коштів місцевих бюджетів відповідно до закону.
Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 7 Бюджетного кодексу України, має бути дотримано принцип ефективності та результативності при складанні та виконанні бюджетів, де усі учасники бюджетного процесу мають прагнути досягнення цілей, запланованих на основі національної системи цінностей і завдань інноваційного розвитку економіки, шляхом забезпечення якісного надання послуг, гарантованих державою, місцевим самоврядуванням, при залученні мінімального обсягу бюджетних коштів та досягнення максимального результату при використанні визначеного бюджетом обсягу коштів.
Відповідно до частин 1 статті 22 БК України для здійснення програм та заходів, які реалізуються за рахунок коштів бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів. За обсягом наданих прав розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів (отримує бюджетні призначення шляхом їх затвердження у законі про Державний бюджет України, рішенні про місцевий бюджет) та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня.
Згідно з частиною 5 статті 22 БК України головний розпорядник бюджетних коштів отримує бюджетні призначення шляхом їх затвердження у законі про Державний бюджет України (рішенні про місцевий бюджет).
Селищна рада є органом, який наділений повноваженнями щодо розпорядження коштами місцевого бюджету. Правомірне та раціональне використання бюджетних коштів беззаперечно становить суспільний інтерес.
Таким чином, з огляду на актуальну судову практику та, враховуючи, що фінансування за оспорюваними додатковими угодами здійснюється за рахунок коштів місцевого бюджету Ладанської селищної територіальної громади, належним позивачем у зазначеній справі є Ладанська об`єднана територіальна громада в особі Ладанської селищної ради Прилуцького району.
Прокуратурою до подання позову здійснено попередні листування із Ладанською селищною радою та повідомлено про порушення п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» під час укладання додаткових угод до договору про постачання електричної енергії споживачу № 24010161ВЦ від 16.02.2022.
Згідно відповіді селищної ради від 21.10.2025 №3310/02-13 селищна рада з метою визнання недійсними додаткових угод до договору на постачання електричної енергії № 24010161ВЦ від 16.02.2022 та стягнення коштів через укладення недійсних додаткових угод до вказаного договору до суду не зверталася і вжиття заходів у судовому порядку не планується.
Вказане свідчить про неналежне здійснення Ладанською селищною радою заходів щодо захисту інтересів громади, оскільки нею не вжито належних заходів до повернення надмірно сплачених коштів, зокрема шляхом звернення до суду з відповідним позовом.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №469/1044/17 (п.38), зазначено, що за певних обставин прокурор може звертатися до суду в Інтересах держави в особі органу місцевого самоврядування, зокрема тоді, коли цей орган е стороною правочину, про недійсність якого стверджує прокурор. Оскільки таку позовну вимогу вправі заявити, зокрема, будь-яка сторона правочину, відповідний орган як така сторона може бути позивачем. У такій ситуації прокурор для представництва інтересів держави в особі компетентного органу як сторони правочину має продемонструвати, що цей орган не здійснює або неналежним чином здійснює захист відповідних інтересів. Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 27.01.2021 у справі №917/341/19, від 02.02.2021 у справі №922/1795/19, від 07.04.2021 у справі №917/273/20.
У даному випадку, виходячи з викладених вище обставин, саме Ладанська селищна рада Прилуцького району Чернігівської області, як замовник закупівлі та сторона оспорюваних правочинів, є уповноваженим органом на здійснення відповідних функцій держави у даних спірних правовідносинах, а отже є належним позивачем.
Крім того, при визначенні позивача необхідно також ураховувати і правовий висновок, викладений об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 18.06.2021 у справі №927/491/19. Зокрема, об`єднана палата зауважила, що закон не зобов`язує прокурора подавати позов в особі всіх органів, які можуть здійснювати захист інтересів держави у спірних правовідносинах і звертатися з позовом до суду. Належним буде звернення в особі хоча б одного з них. Аналогічний висновок міститься в постановах Верховного Суду від 25.02.2021 у справі № 912/9/20, від 19.08.2020 у справі №923/449/18. 
Таким чином, у даній справі прокурор здійснюючи функції з представництва інтересів держави, з метою їх захисту, які полягають у недопущенні незаконних витрат бюджетних коштів, а також порушення законодавчої процедури зміни істотних умов договору закупівлі, для того щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, звернувся в інтересах Ладанської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області до суду з позовом про визнання недійсними додаткових угод до договору про закупівлю електричної енергії та стягнення безпідставно отриманих на їх підставі коштів.
Підставою реалізації прокурором представницьких функцій стала усвідомлена пасивна поведінка позивача, який є стороною спірних правочинів, юридичною особою, що може від свого імені придбати майнові права та нести обов`язки, є розпорядником бюджетних коштів та здійснює процедуру закупівель товарів, робіт і послуг за рахунок коштів місцевого бюджету за законодавством України і має право звернутись до суду щодо захисту порушених інтересів. 
Таким чином, компетентний орган був достеменно обізнаний з фактом порушення законодавства в сфері публічних закупівель, та у позивача було достатньо часу для вжиття будь-яких заходів з метою реагування на порушення інтересів держави, проте останній самостійно не захистив інтереси держави в суді. 
У порядку частини 4 статті 23 Закону України “Про прокуратуру” прокурор, попередньо, до звернення до суду, повідомив позивача про намір подати позов в інтересах держави в особі Ладанської селищної ради до ТОВ “Енера Чернігів” про визнання недійсними додаткових угод та стягнення безпідставно отриманих коштів. 
За таких обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку про доведення прокурором факту бездіяльності Ладанської селищної ради, як підстави для звернення органу прокуратури до суду за захистом інтересів держави. 
Також судом враховано, що можливість використання відповідачем безпідставно набутого майна, яким виступають у даному випадку грошові кошти, становить суспільний інтерес. Разом з тим, потенційно факт перерахування відповідачу зайвих бюджетних коштів порушує вимоги чинного законодавства, принципи максимальної економії та ефективності, а тому призводить до протиправного витрачання публічних коштів, унеможливлює їх раціональне та ефективне використання, що підриває фінансово-економічні основи держави. З наведеного слідує, що при вирішенні даного спору наявний як державний, так і суспільний інтерес. 
Згідно з п.1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. 
Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За частиною 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з частинами 1 та 2 статті 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, установлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. 
Зміна ціни після укладення договору допускається лише в випадках і на умовах, установлених договором або законом. 
За приписами статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.
Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.
Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад визначено Законом України “Про публічні закупівлі”.
Цей Закон передбачає, що договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом (частина 1 статті 41 Закону України “Про публічні закупівлі”).
Згідно з пунктами 6, 11, 22 статті 1 Закону України “Про публічні закупівлі”:
- договір про закупівлю це господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару;
- замовники це суб`єкти, визначені згідно із статтею 2 цього Закону, які здійснюють закупівлі товарів, робіт і послуг відповідно до цього Закону;
- предмет закупівлі це товари, роботи чи послуги, що закуповуються замовником у межах єдиної процедури закупівлі або в межах проведення спрощеної закупівлі, щодо яких учасникам дозволяється подавати тендерні пропозиції/пропозиції або пропозиції на переговорах (у разі застосування переговорної процедури закупівлі). 
За приписами частини 4 статті 41 вказаного Закону України “Про публічні закупівлі” умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (в тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника в разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.
Відповідно до п.2 частини 5 статті 41 Закону України “Про публічні закупівлі” (в редакції чинній на момент укладення Договору) істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема, збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку в разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується в випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.
В абзаці 2 частини 3 статті 6 ЦК України визначено, що сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.
Таким чином, Закон України “Про публічні закупівлі” встановлює імперативну норму, згідно з якою зміна істотних умов договору про закупівлю може здійснюватися виключно в випадках, визначених частиною 5 статті 41 Закону України “Про публічні закупівлі”, зокрема, за п.2 - у випадку збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку в разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю.
Під коливанням ціни необхідно розуміти зміну за певний період часу ціни електричної енергії на ринку чи то в сторону зменшення, чи в сторону збільшення. І таке коливання має відбуватись саме в період після укладання договорів і до внесення відповідних змін до нього.
Коливання ціни на ринку повинно розцінюватися саме після підписання договору, оскільки п.2 частини 5 статті 41 Закону України “Про публічні закупівлі” урегульовано саме зміну істотних умов договору в разі виникнення такого явища, як коливання ціни на ринку.
Виходячи із викладеного, внесення змін до договору є правомірним лише в випадку документального підтвердження коливання ціни на товар у період з моменту укладення договору до моменту укладення додаткової угоди (або отримання пропозиції про її укладення).
Судом установлено, що позивач та відповідач уклали договір про постачання електричної енергії споживачу №24010161ВЦ від 16.02.2022, за результатами процедури відкритих торгів на виконання вимог Закону України “Про публічні закупівлі”. На момент підписання Договору сторонами погоджені всі його істотні умови - предмет, ціна, строк виконання зобов`язань за Договором, що узгоджується з положеннями Закону України “Про публічні закупівлі”.
Згідно умов укладеного договору ціна електричної енергії: 3,54 грн з ПДВ за 1 кВт/год.
Додатковими угодами №3-6 чотири рази (три з них підписані в одному місяці) було змінено істотні умови Договору, зокрема, за підсумком: збільшено ціну за одиницю товару з 3,54 грн до 4,59982296 грн за 1кВт/год. Фактично ціна за 1кВт/год (одиницю товару) збільшилася на 29,9%. 
Необхідність укладення оспорюваних додаткових угод №3-6 до Договору обґрунтовано відповідачем коливанням ціни електричної енергії на ринку, на підтвердження якого (коливання) ним надано експертні висновки Харківської торгово-промислової палати. 
Тобто оспорювані додаткові угоди були укладені на підставі п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України “Про публічні закупівлі”.
Законом України “Про публічні закупівлі” не передбачено ані переліку органів, які уповноважені надавати інформацію щодо коливання ціни на товар на ринку, ані форму/вигляд інформації щодо такого коливання. Внесення змін до договору про закупівлю можливе лише у випадку коливання ціни такого товару на ринку та повинно бути обґрунтованим і документально підтвердженим.
Зокрема, у документі, який видає компетентний орган, має бути зазначена чинна ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почалися змінюватися ціна на ринку, як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто, наявність коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін, зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників такого коливання, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження. Документ про зміну ціни повинен містити належне підтвердження викладених в ньому даних, проведених досліджень коливання ринку, джерел інформації тощо.
Однак постачальнику треба не лише довести підвищення ціни на певний товар на певному ринку за допомогою доказів, але й обґрунтувати для замовника самі пропозиції про підвищення ціни, визначеної у договорі. Постачальник повинен обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по запропонованій замовнику на тендері ціні, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для нього вочевидь невигідним. Постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції) (Постанова ОП КГС ВС у справі №927/491/19 від 18.06.2021).
Під коливанням ціни необхідно розуміти зміну за певний період часу ціни природного газу на ринку чи то в сторону зменшення, чи в сторону збільшення. І таке коливання має відбуватись саме в період після укладання договорів і до внесення відповідних змін до нього.
Коливання ціни на ринку повинно розцінюватися саме після підписання договору, оскільки ч. 5 ст. 41 Закону України “Про публічні закупівлі” урегульовано саме зміну істотних умов у разі виникнення такого явища, як коливання ціни на ринку.
Виходячи із викладеного, внесення змін до договору є правомірним лише у випадку документального підтвердження коливання ціни на товар у період з моменту укладення договору до моменту укладення додаткової угоди (або отримання пропозиції про її укладення).
Так, з наданих експертних висновків Харківської торгово-промислової палати вбачається, що у них зазначені середньозважені ціни на РДН в ОЕС України за певні несистематизовані періоди.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 67 Закону України “Про ринок електричної енергії” в Україні функціонує єдиний ринок “на добу наперед” (РДН) та внутрішньодобовий ринок (ВДР). Купівля-продаж електричної енергії на ринку “на добу наперед” та внутрішньодобовому ринку здійснюється за правилами ринку “на добу наперед” та внутрішньодобового ринку. 
Особливості проведення торгів, оприлюднення результатів, розрахунків та вказаних ринків визначаються Правилами ринку “на добу наперед” та внутрішньодобового ринку, затвердженими постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 308, відповідно до яких: 
- розрахунковий період - мінімальний відрізок часу, щодо якого визначаються ціна та обсяги купівлі-продажу електричної енергії на РДН/ВДР (60 хвилин);
- торги на РДН - процес визначення обсягів та ціни на електричну енергію для розрахункових періодів доби постачання відповідно до цих Правил та одномоментний процес купівлі та продажу електричної енергії на РДН;
- торги на ВДР - процес визначення обсягів та цін на електричну енергію для розрахункових періодів доби постачання після завершення торгів на РДН та впродовж доби постачання відповідно до цих Правил та одномоментний процес купівлі та продажу електричної енергії на ВДР. 
Відповідно до частин 5 та 6 статті 67 Закону України “Про ринок електричної енергії” ціна купівлі-продажу електричної енергії на ринку “на добу наперед” визначається для кожного розрахункового періоду оператором ринку за принципом граничного ціноутворення на основі балансу сукупного попиту на електричну енергію та її сукупної пропозиції, а на внутрішньодобовому ринку - за принципом ціноутворення “по заявленій (пропонованій) ціні” відповідно до правил ринку “на добу наперед” та внутрішньодобового ринку. Ціни на ринку “на добу наперед” та внутрішньодобовому ринку є вільними (ринковими) цінами. 
За результатами торгів відповідно до правил ринку “на добу наперед” та внутрішньодобового ринку оприлюднюються ціна та обсяги купівлі-продажу електричної енергії для кожного розрахункового періоду та інші показники. 
Експертні висновки Харківської торгово-промислової палати №521/22 від 17.08.2022, №570-1/22 від 01.09.2022, №642/22 від 13.09.2022, №680/22 від 21.09.2022 містять лише інформацію щодо середньозваженої ціни на РДН в ОЕС України за різні періоди часу, що є відмінними за тривалістю. 
Визначаючи наявність коливання ціни на електричну енергію, відповідач використовував лише дані щодо середньозваженої ціни, а отже порівняння таких цін є некоректним, а відтак не може підтвердити реальне коливання ціни на електричну енергію.
З огляду на вимоги п.2 частини 5 статті 41 Закону України “Про публічні закупівлі” передбачає дотримання пропорційності збільшення ціни за одиницю товару до коливання ціни на ринку.
Пропорційність означає рівність, співрозмірність двох відношень до порівняння. 
За висновком суду, ціну електроенергії на ринку необхідно порівнювати за співмірні проміжки часу, наприклад, місяць з місяцем, декаду з декадою, а не на вибіркові дати в різних розрахункових періодах, при цьому, таке порівняння має бути проведено починаючи з моменту укладення Договору, що відображатиме реальну тенденцію коливання ціни на ринку.
Однак в Експертних висновках Харківської торгово-промислової палати №521/22 від 17.08.2022, №570-1/22 від 01.09.2022, №642/22 від 13.09.2022, №680/22 від 21.09.2022 відсоток коливання визначений шляхом порівняння середньозваженої ціни електроенергії на РДН в ОЕС не тільки не за календарний місяць, а й не за неспівмірні проміжки часу, що не відповідає принципу пропорційності. 
За висновком суду, застосування нових цін електричної енергії з дат, указаних в оспорюваних додаткових угодах, є неправомірним. 
За наведених обставин, суд вважає, що вказані документи не є належними доказами, які підтверджують наявність коливання ціни електроенергії в порівняні з моментом укладення Договору та моментом звернення постачальника з пропозиціями внести зміни до Договору в частині зміни (збільшення) ціни на одиницю товару, а отже не містять належного обґрунтування для зміни істотних умов договору відповідно до Закону України “Про публічні закупівлі”. 
Крім того, у період дії договору відбувалось і зменшення середньозваженої ціни електричної енергії, проте відповідач додаткових угод щодо такої зміни ціни (у бік зменшення) з позивачем не укладав, хоча така можливість передбачена у п. 6 ч. 5 ст. 41 Закону України “Про публічні закупівлі”, що свідчить про недобросовісність його поведінки. 
Отже, відповідач у період зниження середньозваженої ціни отримував більше доходів з продажу електроенергії позивачу, оскільки договірна ціна не зменшувалась. Небажання відповідача зменшувати ціну, у разі її падіння, і одразу збільшення ціни при підвищенні середньозваженої вартості електроенергії свідчить про використання відповідних коливань виключно на свою користь, що не відповідає принципу справедливості.
Крім того, виключно коливання цін на ринку електроенергії не може бути беззаперечною підставою для автоматичного перегляду (збільшення) погодженої сторонами ціни за одиницю товару, оскільки при зверненні до замовника з пропозиціями підвищити ціну, постачальник має обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по ціні, запропонованій замовнику на тендері, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для постачальника вочевидь невигідним. Постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції).
Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 16.02.2023 у справі №903/366/22.
Проте таких доказів відповідачем надано не було та відповідних обставин судом не встановлено. 
Натомість позивач та відповідач послідовно збільшували вартість електроенергії, за відсутності доказів, що її вартісні показники упродовж дії Договору зростали в такій прогресії, що виконання його умов стало вочевидь невигідним (збитковим) для позивача.
З урахуванням зазначеного, суд доходить висновку, що додаткові угоди №3-6 укладені за відсутності належного підтвердження факту коливання ціни на електроенергію за певні періоди дії Договору, починаючи з моменту його укладення.
Щодо застосування пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України “Про публічні закупівлі” Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 січня 2024 року у справі № 922/2321/22 зазначила, що норми пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII не дозволяють збільшувати ціну товару більш ніж на 10 % від початково встановленої ціни в договорі про закупівлю.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.11.2025 у справі № 920/19/24 підтвердила висновок про застосування норми права, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 січня 2024 року у справі № 922/2321/22.
У будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК України та пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.
В іншому випадку не досягається мета Закону № 922-VIII, яка полягає в забезпеченні ефективного та прозорого здійснення закупівель, створенні конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобіганні проявам корупції в цій сфері та розвитку добросовісної конкуренції, оскільки продавці з метою перемоги можуть під час проведення процедури закупівлі пропонувати ціну товару, яка нижча за ринкову, а в подальшому, після укладення договору про закупівлю, вимагати збільшити цю ціну, мотивуючи коливаннями ціни такого товару на ринку.
Метою Закону України “Про публічні закупівлі” є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища в сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції в цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції. 
Відповідно до статті 5 Закону України “Про публічні закупівлі” закупівлі здійснюються за такими принципами: 1) добросовісна конкуренція серед учасників; 2) максимальна економія, ефективність та пропорційність; 3) відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; 4) недискримінація учасників та рівне ставлення до них; 5) об`єктивне та неупереджене визначення переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі; 6) запобігання корупційним діям і зловживанням. 
Перемога в тендері (закупівля за державні кошти) та укладення договору з однією ціною та її подальше підвищення шляхом укладення “каскадних” додаткових угод є нечесною і недобросовісною діловою практикою з боку продавця. Можливість зміни ціни договору внаслідок недобросовісних дій сторін (сторони) договору робить результат закупівлі невизначеним та тягне за собою неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та статтею 5 Закону України “Про публічні закупівлі”. 
Кожна сторона договору має добросовісно користуватися наданими їй правами, не допускати зловживання правом, його використання на шкоду іншим особам (стаття 13 ЦК України). 
Будь-який суб`єкт підприємницької діяльності діє на власний ризик. Укладаючи договір поставки товару на певний строк у майбутньому, він гарантує собі можливість продати свій товар, але при цьому несе ризики зміни його ціни. Підприємець має передбачати такі ризики і одразу закладати їх у ціну договору. 
Таким чином, беручи участь у процедурі публічних закупівель, Товариство самостійно визначаючи ціну на предмет закупівлі, з урахуванням власного економічного обґрунтування рентабельності підприємства і можливості виконати взяті зобов`язання упродовж дії договору, чітко усвідомлювало свою можливість поставки товару за заявленими цінами протягом дії договору, адже вчиненню таких дій повинні передувати організаційні дії щодо закупки товару до сезонного здорожчання та його зберігання. Саме по собі коливання цін на ринку - природна обставина ринкових відносин, яка повинна братися до уваги при укладенні договорів з урахуванням підприємницького ризику. Саме лише коливання цін не є безумовною підставою внесення змін до договору. 
В силу особливостей функціонування ринків РДН та ВДР ціна купівлі-продажу електричної енергії є динамічною, тобто коливання ціни відбуваються постійно в залежності від попиту та пропозиції, часу доби та сезону, інших чинників, що не міг не знати та не враховувати відповідач, здійснюючи свою діяльність з купівлі електроенергії на майданчиках РДН та ВДР, та формуючи тендерну пропозицію щодо спірної закупівлі. 
Також матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження того, що відповідач у спірному періоді дійсно був змушений придбавати електричну енергію для її подальшої реалізації кінцевому споживачу (позивачу) за цінами, вказаними в відповідних експертних висновках та цінових довідках. 
Покупець товару, за звичайних умов, не може бути зацікавленим у збільшенні його ціни, а відповідно й у зміні відповідних умов договору. Тобто, навіть за наявності росту цін на ринку відповідного товару, який відбувся після укладення договору, покупець має право відмовитися від підписання невигідної для нього додаткової угоди, адже ціна продажу товару вже визначена в договорі купівлі-продажу чи поставки. 
Селищна рада мала беззаперечне право на отримання електроенергії по ціні, визначеній в укладеному сторонами Договорі, однак, без надання письмових заперечень чи проведення переговорів щодо необґрунтованих пропозицій позивача про збільшення ціни, підписала спірні додаткові угоди, як наслідок, ціна 1кВт/год електричної енергії значно збільшилась. 
Укладення додаткових угод до договору щодо зміни ціни на товар, за відсутності для цього визначених Законом України “Про публічні закупівлі” підстав, спотворює результати торгів та нівелює економію, яку було отримано під час підписання договору.
Суд не приймає до уваги заперечення відповідача проти позову з посиланням на те, що на момент укладання між сторонами договору, спірних угод та виконання умов договору постанови Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22 та від 21.11.2025 у справі №920/19/24 не діяли, а тому не можуть застосовуватися до спірних правовідносин між сторонами, оскільки така думка є хибною. Велика Палата лише дала тлумачення норми права, викладеної у пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, а не прийняла новий Закон, а тому посилання відповідача на те, що нормативно правові акти не мають зворотною сили є в даному випадку безпідставними. 
Згідно з частиною 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 
Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Суд, установивши наявність фактичних обставин, з якими Закон пов`язує визнання додаткових угод №№3-6 до Договору №24010161ВЦ від 16.02.2022 недійсними на момент їх укладення, дійшов висновку, шо оскаржувані додаткові угоди суперечать п.2 частини 5 статті 41 Закону України “Про публічні закупівлі”, принципам максимальної економії, ефективності та пропорційності закупівель, установлених статтею 5 цього Закону, відтак це свідчить про наявність підстав для визнання їх недійсними відповідно до статей 203, 215 ЦК України.
Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Згідно із частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою статті 203 цього Кодексу.
Частиною третьою статті 215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Згідно із частиною першою статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.
Недійсність спірних додаткових угод означає, що зобов`язання сторін регулюються виключно Договором, тобто і поставка електроенергії, і її оплата мають здійснюватися сторонами відповідно до умов саме первісної редакції Договору. 
Відповідно до умов Договору №24010161ВЦ від 16.02.2022 відповідач повинен був поставляти позивачу електричну енергію за ціною 3,54 грн за 1 кВт/год. 
Як установлено судом, відповідач, у період лютий-грудень 2022 року поставив позивачу електричну енергію у кількості 71291кВт/год, за яку останній розрахувався в повному обсязі, сплативши відповідачу кошти в сумі 280 077,69грн. 
Натомість виходячи з ціни, обумовленої сторонами в договорі, позивач повинен був сплатити відповідачу за спожиту в спірному періоді електричну енергію 252 370,14грн (71291 кВт/год х 3,54грн / кВт/год), а отже розмір надмірно сплачених коштів становить 27 707,55грн (280077,69грн – 252370,14грн).
Таким чином, грошові кошти в сумі 27 707,55грн є такими, що були безпідставно одержані відповідачем, підстава їх набуття відпала, а тому відповідач зобов`язаний повернути їх до бюджету Ладанської об`єднаної територіальної громади, що відповідає приписам статей 216, 1212 ЦК України.
Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 січня 2024 року у справі № 922/2321/22.
З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку про задоволення позову прокурора в частині вимог про стягнення з відповідача безпідставно отриманих коштів у сумі 27 707,55грн. 
За загальним правилом обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов`язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред`явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він заперечує проти позову. 
За приписами частин 2 та 3 статті 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом.
Обов`язок доказування і подання доказів установлено статтею 74 ГПК України, за якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частина 3 статті 74 ГПК України).
Відповідно до частини 4 статті 74 ГПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви в добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, установлених цим Кодексом (частина 1 статті 14 ГПК України).
Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
З огляду на зміст статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Стаття 76 даного Кодексу визначає, що належними доказами є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять у предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтями 78, 79 ГПК України встановлено, що достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними ніж докази, надані на її спростування.
За приписами частин 1 та 2 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь установленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.
Тобто, виходячи зі змісту статей 13, 74 ГПК України кожна сторона на підставі належних, допустимих, достовірних та вірогідних доказів повинна довести правомірність заявлених нею вимог або заперечень. 
Інші докази та пояснення учасників справи судом до уваги не приймаються, оскільки не спростовують вищевикладені висновки суду. 
За змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах “Трофимчук проти України”, “Серявін та інші проти України” обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. 
За висновком суду, прокурором на підставі належних, допустимих, достовірних та вірогідних доказів, у розумінні статей 76-79 ГПК України, доведено наявність правових підстав для задоволення позову в повному обсязі.
При ухваленні рішення в справі, суд у тому числі вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, до яких, зокрема належить, судовий збір.
За частиною 1 статті 129 ГПК України судовий збір покладається в спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
За таких обставин з відповідача підлягає стягненню на користь Чернігівської обласної прокуратури 12 112,00 грн судового збору.
Керуючись ст. 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд 
В И Р І Ш И В:
Позов заступника керівника Прилуцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Ладанської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області до Товариства з обмеженою відповідальністю “ЕНЕРА ЧЕРНІГІВ” про визнання додаткових угод недійсними та стягнення 27 707,55 грн задовольнити повністю. 
Визнати недійсною Додаткову угоду № 3 від 26.08.2022 про внесення змін та доповнень до Договору про постачання електричної енергії споживачу №24010161ВЦ від 16.02.2022, укладену між Ладанською селищною радою Прилуцького району Чернігівської області (код ЄДРПОУ 04412449) та Товариством з обмеженою відповідальністю “ЕНЕРА ЧЕРНІГІВ” (код ЄДРПОУ 41823846).
Визнати недійсною Додаткову угоду № 4 від 09.09.2022 про внесення змін та доповнень до Договору про постачання електричної енергії споживачу №24010161ВЦ від 16.02.2022, укладену між Ладанською селищною радою Прилуцького району Чернігівської області (код ЄДРПОУ 04412449) та Товариством з обмеженою відповідальністю “ЕНЕРА ЧЕРНІГІВ” (код ЄДРПОУ 41823846).
Визнати недійсною Додаткову угоду № 5 від 23.09.2022 про внесення змін та доповнень до Договору про постачання електричної енергії споживачу №24010161ВЦ від 16.02.2022, укладену між Ладанською селищною радою Прилуцького району Чернігівської області (код ЄДРПОУ 04412449) та Товариством з обмеженою відповідальністю “ЕНЕРА ЧЕРНІГІВ” (код ЄДРПОУ 41823846).
Визнати недійсною Додаткову угоду № 6 від 30.09.2022 про внесення змін та доповнень до Договору про постачання електричної енергії споживачу №24010161ВЦ від 16.02.2022, укладену між Ладанською селищною радою Прилуцького району Чернігівської області (код ЄДРПОУ 04412449) та Товариством з обмеженою відповідальністю “ЕНЕРА ЧЕРНІГІВ” (код ЄДРПОУ 41823846).
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “ЕНЕРА ЧЕРНІГІВ” (пр-т. Перемоги, 126Б, м. Чернігів, 14013; код ЄДРПОУ 41823846) до місцевого бюджету Ладанської об`єднаної територіальної громади (отримувач - ГУК у Чернігівській області/тг с-ще Ладан/24060300, код ЄДРПОУ - 43934254; банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача - UА658999980314020544000025723) 27 707,55 грн безпідставно отриманих коштів. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “ЕНЕРА ЧЕРНІГІВ” (пр-т. Перемоги, 126Б, м. Чернігів, 14013; код ЄДРПОУ 41823846) на користь Чернігівської обласної прокуратури (вул. Князя Чорного, 9, м. Чернігів, 14000; код ЄДРПОУ 02910114) 12 112,00 грн судового збору. 
Накази видати після набрання рішенням законної сили.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду у строк, встановлений ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції. 
Повне рішення складено та підписано 03.03.2026.

Суддя А.С.Сидоренко