Справа №949/2500/25 

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

10 березня 2026 року         м.Дубровиця

Суддя Дубровицького районного суду Рівненської області Оборонова І.В., розглянувши матеріали справи, що надійшли від відділення поліції № 1 Сарненського районного відділу поліції ГУНП в Рівненській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_1 ,
за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, 

В С Т А Н О В И В:

10 листопада 2025 року о 14 годині 33 хвилини по вулиці Центральна, в с. Городище Сарненського району Рівненської області, ОСОБА_1 керував транспортним засобом — мотоциклом марки «LONCIN» без номерного знаку, перебуваючи з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. На законну вимогу працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням газоаналізатора Alcotest 6810, а також пройти відповідний огляд у медичному закладі, відмовився, чим порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху України.
Під час складення протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 від надання пояснень відмовився, а також відмовився від отримання копії протоколу.
Після надходження адміністративних матеріалів ОСОБА_1 неодноразово викликався до суду, при цьому двічі йому було вручено поштові повістки про виклик (а.с. 12, 13), однак у подальшому конверти з поштовими повідомленнями, направлені за місцем його проживання, повернулися до суду неврученими з відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 14–15, 17–18). Також він викликався шляхом розміщення оголошення про його виклик на веб-порталі судової влади України (а.с. 19), однак у судове засідання не з`явився. Інших засобів зв`язку з особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, зокрема абонентського номера телефону чи адреси електронної пошти, матеріали справи не містять.
Крім того, відповідно до матеріалів справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 був проінформований, що розгляд справи про притягнення його до адміністративної відповідальності буде проводитися в Дубровицькому районному суді Рівненської області. Вказаний факт підтверджується як складеним протоколом про адміністративне правопорушення (а.с. 2), так і відеозаписом з боді-камери працівника поліції (а.с. 10).
Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Рішенням Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (пункт 14) наголошено, що сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнаватися про стан відомого щодо них судового провадження.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України» зазначено, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу цікавитися провадженням у своїй справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Верховним Судом у пункті 34 постанови від 12 березня 2019 року у справі № 910/9836/18 також зазначено, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й для осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на розгляд її справи упродовж розумного строку судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти неї обвинувачення. Тому розгляд даної справи без невиправданої затримки не буде відповідати інтересам особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», в силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється залежно від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 цієї Конвенції.
Згідно з частиною першою статті 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. За відсутності цієї особи справу може бути розглянуто у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи та якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Суд звертає увагу на те, що частиною другою статті 268 КУпАП не передбачено обов`язкової участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 130 КУпАП.
З огляду на те, що ОСОБА_1 , який притягається до адміністративної відповідальності, був обізнаний про складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення та повідомлявся у передбачений законом спосіб про час і місце розгляду справи, проте не вжив заходів для явки до суду, письмових заперечень проти протоколу не подавав, а тому, враховуючи, що за вказаною статтею не передбачено обов`язкової участі особи під час розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за його відсутності.
Дослідивши повно й об`єктивно обставини адміністративного правопорушення та матеріали справи, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 наявні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, а його вину у вчиненні адміністративного правопорушення, яке полягало у порушенні пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, доведено повністю та підтверджується письмовими доказами, які не були спростовані під час судового розгляду, зокрема:
– протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 509057 від 10 листопада 2025 року (а.с.2), який складений уповноваженою службовою особою у межах наданих повноважень та містить усі необхідні відомості щодо події адміністративного правопорушення і особи  ОСОБА_1 , який притягується до адміністративної відповідальності ;
– копією постанови серії ЕНА № 6125238 від 10 листопада 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3, ч. 5 ст. 121, ч. 1 ст. 126 КУпАП (а.с. 5), якою зафіксовано факт вчинення ним інших адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху в той самий час та за тих самих обставин, що узгоджується з іншими матеріалами справи;
– актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 10 листопада 2025 року (а.с. 6), яким зафіксовано відмову водія від проходження огляду та дотримання працівниками поліції вимог чинного законодавства;
– направленням на огляд водія транспортного засобу до КНП «Дубровицька МЛ» від 10 листопада 2025 року (а.с. 7), яким підтверджується вжиття працівниками поліції передбачених законом заходів щодо направлення водія на проходження медичного огляду у закладі охорони здоров`я з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння;
– зобов`язанням до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 509057 від 11 листопада 2025 року, яким  ОСОБА_1  було відсторонено від керування транспортним засобом у зв`язку з наявністю підстав, передбачених законодавством (а.с.9);
– відеозаписами, долученими працівниками поліції до матеріалів справи, з яких убачається факт зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , фіксація обставин адміністративного правопорушення, роз`яснення йому прав та обов`язків, пропозиція пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, а також зафіксована відмова від проходження такого огляду, під час якої він пояснив, що перед керуванням транспортним засобом вживав 150 грамів горілки, які є належними та допустимими доказами, що підтверджують обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення (а.с.10).
Оцінюючи надані у справі докази відповідно до вимог статей 251, 252 КУпАП, суд встановив, що вони у сукупності є взаємоузгодженими, послідовними та належними доказами, які підтверджують обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, та доводять наявність у діях  ОСОБА_1  складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Відповідно до статті 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її у точній відповідності із законом.
Відповідно до ч.1 ст.130 КУпАП адміністративна відповідальність настає, зокрема, за відмову водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Згідно з п.2.5 Правил дорожнього руху України водій зобов`язаний на вимогу поліцейського пройти у встановленому порядку медичний огляд.
При призначенні адміністративного стягнення суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника та ступінь його вини.
Обставин, що пом`якшують або обтяжують адміністративну відповідальність ОСОБА_1 , судом не встановлено.
Як вбачається з довідки, що міститься в матеріалах справи про адміністративне правопорушення,  ОСОБА_1  посвідчення водія не отримував (а.с. 8).
Санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, а щодо інших осіб — накладення штрафу в такому ж розмірі.
Тобто, для водіїв адміністративне стягнення у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, є безальтернативним. При цьому, суд не вправі, при визнанні особи винуватою за ч.1 ст.130 КУпАП, призначити інше покарання, ніж передбачене санкцією, або ж перейти до іншого виду стягнення чи звільнити від стягнення, оскільки Законом України встановлена пряма заборона застосування пом`якшення стягнення чи звільнення від стягнення.
Європейським судом з прав людини у багаточисельних рішеннях висловлена правова позиція щодо розгляду національними судами справ про адміністративні правопорушення. Так, у рішенні Суду «Енгель та інші проти Нідерландів» були визначені критерії, за наявності одного із них будь-яке правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за процедурою, визначеною національним законодавством для кримінальних правопорушень.
Такими критеріями є: «критерій національного права», який визначає те, що будь-яке протиправне діяння є злочином, якщо воно передбачене як злочин відповідним національним законодавством; «критерій кола адресатів», відповідно до якого правопорушення повинне розглядатись як кримінальне, якщо відповідальність за нього поширюється на невизначене коло осіб; «критерій мети та тяжкості наслідків» за змістом якого, вчинене правопорушення розглядається за природою кримінального злочину якщо санкція за його вчинення є достатньо суворою і передбачає елемент покарання. Зазначені положення знайшли в подальшому своє відображення у чисельних рішеннях ЄСПЛ, зокрема: «Лутц проти Німеччини», «Карелін проти Російської Федерації», «Гурепка проти України», «Лучанінова проти України» та інших.
Аналіз диспозиції та санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП дає підстави стверджувати те, що ці правопорушення відповідають критерію кола адресатів та критерію мети та тяжкості наслідків. 
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. 
Наведене вказує на те, що зазначене вище правопорушення має кримінально-правовий характер у розумінні практики ЄСПЛ. У зв`язку із цим, при розгляді даної справи, при наданні оцінки доказам та вирішенні питання про законність та обґрунтованість судового рішення суд вважає за необхідне застосовувати відповідні положення кримінального процесуального закону, в тому числі і щодо сутності адміністративного правопорушення, яке за своєю юридичною природою фактично є обвинуваченням.
У зв`язку з наведеним, вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення, суд приймає до уваги висновки Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладені у постанові від 04 вересня 2023 року по справі №702/301/20 згідно з яким, особі, яку визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого відповідною частиною статей 286, 286-1 КК, суд може призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами незалежно від того, чи мала така особа на момент вчинення кримінального правопорушення отримане у передбаченому законом порядку посвідчення на право керування транспортними засобами.
Крім того, в даній постанові зазначено, що підхід щодо неможливості призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами особі, яка не отримувала посвідчення водія на право керування транспортними засобами, не відповідає засаді справедливості та принципу рівності всіх перед законом, а також нівелює попереджувальну мету покарання.
За таких підстав, з огляду на те, що  ОСОБА_1  вчинив адміністративне правопорушення, яке характеризується підвищеною суспільною небезпекою та є одним із найбільш небезпечних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху, пов`язаних із керуванням джерелом підвищеної небезпеки, підстав для звільнення його від адміністративної відповідальності чи закриття провадження у справі судом не встановлено. З урахуванням того, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності та застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, у дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, беручи до уваги характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника та ступінь його вини, суд приходить до висновку, що призначення адміністративного стягнення у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами є необхідним і достатнім, оскільки саме такий вид стягнення відповідає цілям адміністративної відповідальності та запобігання вчиненню нових правопорушень.
Вирішуючи питання про розмір судового збору, суд виходить з такого. 
Відповідно до вимог ст. 40-1 КУпАП України, особою, на яку накладено адміністративне стягнення, сплачується судовий збір.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення судовий збір справляється у фіксованому розмірі — 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом.
Разом з тим, згідно з ч.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому виникли правові підстави для його справляння.
Суд бере до уваги, що у справах про адміністративні правопорушення обов`язок зі сплати судового збору є процесуальним наслідком вчинення адміністративного правопорушення та ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, а отже має оцінюватися з урахуванням моменту вчинення такого правопорушення.
Як встановлено судом, адміністративне правопорушення було вчинене 10 листопада 2025 року.
Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що при визначенні розміру судового збору підлягають застосуванню ставки, які діяли на момент вчинення адміністративного правопорушення, а не ті, що набрали чинності після цієї дати.
Станом на 01 січня 2025 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становив 3 028 гривень, а отже 0,2 його розміру складає 605 гривень 60 копійок (3 028 грн ? 0,2 = 605,60 грн).
За таких обставин суд вважає, що судовий збір у даній справі підлягає стягненню у розмірі 605,60 грн, як такий, що визначений відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» та принципу незворотності дії нормативно-правових актів у часі.

Керуючись ст.ст. 40-1, 284, 287, 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1  визнати винним за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та застосувати відносно нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн. (сімнадцять тисяч гривень) з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Реквізити для оплати штрафу:
- отримувач коштів: ГУК у Рівненській області (21081300)
- код отримувача: (код за ЄДРПОУ) 38012494
- банк отримувача: Казначейство України ЕАП
- рахунок отримувача: UA218999980313020149000017001
- код класифікації доходів бюджету: 21081300.

Стягнути з  ОСОБА_1  на користь держави в особі Державної судової адміністрації України судовий збір в розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень 60 копійок).
Реквізити для оплати судового збору: 
- отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106; 
- код за ЄДРПОУ: 37993783; 
- банк отримувача: Казначейство України (ЕАП): 
- код банку отримувача 899998; 
- рахунок отримувача: UA908999980313111256000026001; 
- код класифікації доходів бюджету: 22030106. 

Постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено, його захисником до Рівненського апеляційного суду через Дубровицький районний суд протягом десяти днів з дня винесення постанови.
Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, тобто 34000,00 грн. (тридцять чотири тисячі гривень).

Суддя: підпис

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Суддя Дубровицького
районного суду
Рівненської області        Оборонова І.В.