ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 645/2344/21
Номер провадження 22-ц/818/2327/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2026 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Мальованого Ю.М.,
суддів: Маміної О.В., Яцини В.Б.,
за участю:
секретаря судового засідання Шевченко В.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Немишлянського районного суду м. Харкова від 06 січня 2026 року в складі судді Шевченко Г.С. по справі № 645/2344/21 за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність Немишлянського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) , заінтересовані особи – Немишлянський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», -

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на бездіяльність Немишлянського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (далі- Немишлянський ВДВС у місті Харкові СМУ МЮ), заінтересована особа – Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») .
Скарга мотивована тим, що заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 08 червня 2021 року по справі № 645/2344/21 стягнуто з неї на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 14 листопада 2007 року станом на 21 березня 2021 року у розмірі 11987,24 грн, яка складається з: 8703,21 грн заборгованості за кредитом та 3284,12 грн заборгованості за відсоткам за користування кредитом, а також 2270,00 грн судового збору.
21 липня 2021 року на підставі вказаного рішення Фрунзенським районним судом м. Харкова видано виконавчий лист, який пред`явлено до виконання, відкрито виконавче провадження ВП № 67295590.
Постановами державного виконавця від 02 листопада 2021 року, від 12 травня 2023 року, від 28 листопада 2023 року накладено арешт на її кошти, який діє до цього часу. Постановою від 24 серпня 2022 року накладено арешт на її майно та оголошено заборону на його відчуження. 
Постановою головного державного виконавця Немишлянського ВДВС у місті Харкові СМУ МЮ від 22 січня 2024 року виконавчий лист № 645/2344/21, виданий 21 липня 2021 року Фрунзенським районним судом м. Харкова про стягнення з неї на користь АТ КБ ПриватБанк 11 987,24 грн, повернуто стягувачу. 
Проте, накладений арешт на її майно та кошти скасовано не було. 
17 жовтня 2025 року АТ «ПриватБанк» їй повідомлено, що кредит від 14 листопада 2007 року в банку вже не обліковується, право вимоги відступлене якійсь іншій особі, яка не зверталась до суду про заміну стягувача.
Майнові претензії стягувача АТ «ПриватБанк» до неї відсутні. Наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Її рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у Філії – Харківське обласне управління АТ «Державний ощадний банк України», є рахунком, на який здійснюється виплата пенсії.
Вказувала, що під час воєнного стану стягнення коштів з пенсії заборонено законом.
Проте, 24 жовтня 2025 року Немишлянський ВДВС у місті Харкові СМУ МЮ відмовлено у знятті арешту з її коштів і майна та зазначено, що відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт може бути знятий за рішенням суду.
Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просила зобов`язати Немишлянський ВДВС у місті Харкові СМУ МЮ усунути порушення її прав шляхом зняття арешту з її майна, накладеного постановами державного виконавця від 24 серпня 2022 року та 22 січня 2024 року у ВП № 67295768 шляхом зняття арешту з її коштів, накладеного постановами державного виконавця від 02 листопада 2021 року, 12 травня 2023 року та від 28 листопада 2023 року ВП № 67295768.
20 листопада 2025 року Немишлянським ВДВС у місті Харкові СМУ МЮ подано заперечення, в яких відділ просив відмовити в задоволенні скарги. 
Заперечення мотивовано тим, що на виконанні у Відділі перебували виконавчі провадження, а саме: ВП № 67295590 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ ПриватБанк сума боргу в розмірі 11987,24 грн та ВП № 67295768 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ ПриватБанк судового збору в розмірі 2270,00 грн.
В межах вказаних виконавчих проваджень винесено постанови про стягнення виконавчого збору в розмірі 1198,72 грн та 227 грн відповідно та стягнення з боржника витрат виконавчого провадження в розмірі 300,00 грн.
Також, державним виконавцем було накладено арешт на кошти та майно боржника.
22 січня 2024 року на підставі п.2 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повернуто стягувачу.
При зверненні до ВДВС ОСОБА_1 не надано доказів відсутності кредитних зобов`язань. Борг за виконавчими документами, виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій сплачено не було.
Також, боржником не надано докази, що її рахунок має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом, передбачений статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження».
Ухвалою Немищлянського районного суду м. Харкова від 06 січня 2026 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 - відмовлено.
Ухвала суду мотивована тим, що АТ «Державний ощадний банк України» з повідомленням про спеціальний режим використання вказаного рахунку та неможливість накладення арешту й звернення стягнення на розміщені на ньому кошти до державного виконавця не зверталося, а надана боржником докази не містить даних про спеціальний режим використання рахунку, відкритого у Філії - Харківського обласного управління АТ «Ощадбанк», та неможливість накладення арешту й звернення стягнення на розміщені на ньому кошти. Зважаючи, що рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 08 червня 2021 року не виконано, відсутні підстави для скасування арешту, накладеного на грошові кошти боржника.
На вказане судове рішення 08 січня 2026 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин по справі, просила скасувати ухвалу суду першої інстанції та задовольнити її скаргу.
Апеляційна скарга мотивована відсутністю майнових претензій стягувача до неї, що виключає необхідність збереження накладеного на кошти арешту. 
Наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. 
Рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у Філії – Харківське обласне управління АТ «Державний ощадний банк України», є рахунком, на який здійснюється виплата пенсії ПФУ. Наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном, яке є єдиним та основним джерелом існування – пенсія.
Вказувала, що її скарга не містила вимог про визнання неправомірною будь-яку постанову державного виконавця, а тому суд першої інстанції дійшов хибного висновку про оскарження постанов державного виконавця.
У судове засідання апеляційного суду сторони-учасники судового розгляду не з`явилися.
Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 02 квітня 2026 року, надіслані апеляційним судом на адреси сторін-учасників:
ОСОБА_1 (скаржником) отримано в електронному кабінеті 07 лютого 2026 року (а.с. 185, т. 1);
Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» отримано в електронному кабінеті 07 лютого 2026 року (а.с. 186, т. 1);
Немишлянським відділом державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) отримано в електронному кабінеті 07 лютого 2026 року (а.с. 188, т. 1).
Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з такого.
Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.
Судом встановлено, що заочним рішенням від 08 червня 2021 року з ОСОБА_1 стягнуто на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 14 листопада 2007 року станом на 21 березня 2021 в розмірі 11987,12 грн та судовий збір в сумі 2270 грн (а.с. 68-71).
На виконання вказаного рішення 21 липня 2021 року видано виконавчі листи № 645/2344/21, які отримано стягувачем 02 серпня 2021 року (а.с. 76).
Постановами державного виконавця Немишлянського ВДВС у м. Харкові СМУ МЮ (м. Харків) Білоус О.А. від 02 листопада 2021 року відкрито виконавче провадження № 67295590 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості в розмірі 11987,12 грн та виконавче провадження № 67295768 про стягнення судового збору в сумі 2270 грн (а.с. 86, 88).
Постановами державного виконавця Немишлянського ВДВС у м. Харкові СМУ МЮ (м. Харків) Білоус О.А. від 02 листопада 2021 року у вказаних виконавчих провадженнях накладено арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на гроші/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику (а.с. 80, 87).
Постановою державного виконавця Немишлянського ВДВС у м. Харкові СМУ МЮ (м. Харків) Білоус О.А. від 24 серпня 2022 року у виконавчому провадженні № 67295590 накладено арешт на все майно, належне на праві власності боржнику ОСОБА_1 (а.с.81).
Постановою державного виконавця Немишлянського ВДВС у м. Харкові СМУ МЮ (м. Харків) Колісник Д.О. від 12 травня 2023 року за вказаним виконавчим листом у виконавчому провадженні № 67295590 накладено арешт на грошові кошти, крім тих, що мають спеціальний статус використання, належні боржнику ОСОБА_1 , в межах суми заборгованості (а.с. 82).
Постановами державного виконавця Немишлянського ВДВС у м. Харкові СМУ МЮ (м. Харків) Єрмак Г.В. від 28 листопада 2023 року накладено арешт на грошові кошти, крім тих, що мають спеціальний статус використання, належні боржнику ОСОБА_1 , в межах суми заборгованості (а.с.83-84, 89-90).
Постановою державного виконавця Немишлянського ВДВС у м. Харкові СМУ МЮ (м. Харків) Білоус О.А. від 24 серпня 2022 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, накладено арешт на майно, що належить боржнику ОСОБА_1 в межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної суми винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів у сумі 13485,96 грн (а.с. 81).
Постановами державного виконавця Немишлянського ВДВС у м. Харкові СМУ МЮ (м. Харків) Єрмак Г.В. від 22 січня 2024 року виконавчі листи № 645/2344/21 у виконавчому провадженні № 67295590 та ВП 67295768 повернуто стягувачу на підставі п. 2 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження», у зв`язку із відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення (а.с. 85, 91).
У відповідь на заяви боржника ОСОБА_1 про зняття арешту у ВП № 67295768 та № 67295590 листом від 24 жовтня 2025 року № 101326 Немишлянським ВДВС у м. Харкові СМУЮ повідомлено про відсутність підстав для зняття арешту, передбачених статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 96).
Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Тобто, виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов`язки суб`єктів матеріальних правовідносин цивільної справи.
Частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Права та обов`язки виконавців передбачені статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Відповідно до статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Частиною першою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.
Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом (частина друга статті 48 Закону України «Про виконавче провадження»).
Відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.
Згідно зі статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.
Статтею 68 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.
Зазначене правило визначає ті кошти, що складають заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника як особливий об`єкт, на який може бути звернуто стягнення на виконання виконавчого документа, та обмежує таке стягнення відсутністю інших коштів та/або об`єктів для стягнення, видами боргових зобов`язань (періодичні платежі) та сумою стягнення.
Зняття арешту з коштів здійснюється виконавцем відповідно до статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідно до частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктами 10, 15 частини першої статті 34 цього Закону.
Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.
Отже саме банк, який виконує постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунку, на якому вони знаходяться, та в разі їх обліковування на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути таку постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».
У разі, якщо банк не повідомив державного виконавця, що рахунок, на якому знаходяться кошти боржника, є рахунком зі спеціальним режимом використання, то дії державного виконавця щодо накладення арешту на кошти на цьому банківському рахунку та їх подальше списання не можна вважати протиправними.
У постанові від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 (провадження № 12-28гс20), на яку посилається заявниця у касаційній скарзі, Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що «судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. Стаття 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено. Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. Саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунку, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»».
Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.
У постанові від 20 квітня 2022 року у справі № 756/8815/20 (провадження № 14-218цс21), на яку посилається заявниця у касаційній скарзі, Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що «арешт є початковою та окремою стадією провадження щодо звернення стягнення на майно боржника і є сукупністю заходів, що передбачають як наслідок обмеження в праві розпорядження майном, на яке накладається арешт. Виконавець за відсутності відомостей про майно, повідомлених кредитором, повинен самостійно здійснити заходи для виявлення такого майна, у тому числі грошових коштів, що знаходяться на банківських рахунках, і перед накладенням арешту на майно (кошти) боржника повинен отримати відомості про наявність у боржника відповідного майна та коштів. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що державний та/або приватний виконавець перед накладанням арешту повинен з`ясувати суму та статус грошей, що знаходяться на рахунку боржника, і у постанові про накладання арешту серед інших відомостей зазначити про суму коштів, на яку накладається арешт, або зазначити, що арешт поширюється на кошти на усіх рахунках, у тому числі, що будуть відкриті після накладення арешту. Накладання арешту на суми, що перевищують суми, визначені виконавчим документом, та перевищують суми витрат виконавчого провадження, що підлягають стягненню, є незаконним. Стаття 68 Закону України «Про виконавче провадження» визначає кошти, що складають заробітну плату як особливий об`єкт, на який може бути звернуто стягнення на виконання виконавчого документа, та обмежує таке стягнення відсутністю інших коштів та/або об`єктів для стягнення, видами боргових зобов`язань (періодичні платежі) та сумою стягнення. Накладення арешту на кошти, що складають заробітну плату боржника після здійснення утримань із неї за виконавчими документами та понад встановлений законом розмір для відрахувань із заробітної плати, є надмірним тягарем для боржника та порушенням його прав на одержання винагороди за працю та достойні умови життя. Отже, не може бути накладений арешт на кошти, що складають заробітну плату боржника після фактичного здійснення утримань із неї, за виконавчими документами та на усі кошти заробітної плати боржника поза межами дозволених законом розмірів відрахувань із такої заробітної плати, а якщо такий арешт накладений, то він має бути знятий. Водночас на кошти, що знаходяться на рахунках та які не є коштами, що складають заробітну плату, таке обмеження не поширюється. Зняття арешту з коштів, що складають заробітну плату, здійснюється виконавцем на підставі поданих боржником документів, які підтверджують статус коштів, та виключно із заробітної плати, або на підставі повідомлення банку про заборону накладення арешту на такий рахунок. Отже, у випадку, коли на стадії накладення арешту на грошові кошти боржника, що знаходяться на його рахунку та є заробітною платою боржника, виконавцю не вдалося виявити правову природу (статус) цих грошових коштів як коштів, на які накладення арешту заборонено законом, то арешт на такі грошові кошти підлягає зняттю на підставі відповідного повідомлення банку або заяви боржника з наданням ним відповідних документів на підтвердження цього та/або за результатами перевірки зазначених звітів».
Матеріали справи свідчать, що на ім`я ОСОБА_1 відкрито банківський рахунок № НОМЕР_2 , який використовується в тому числі і для зарахування соціальних виплат (а.с. 133-137).
Відповідно до виписки з карткового рахунку АТ «Державний ощадний банк України» на вказаний рахунок із певною періодичністю скаржницею отримуються зарахування, що не є пенсійними, зокрема, виплати переказу PrivatMoney (Charity World Food Programme), що свідчить про те, що картка використовується не тільки для отримання пенсії. Доказів того, що зазначений рахунок відноситься до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання, накладення арешту на кошти на якому заборонено, суду не надано.
АТ «Державний ощадний банк України» не визнав рахунок № НОМЕР_2 та кошти на ньому такими, на які законом заборонено накладати арешт та звертати стягнення, з боку банка не надавалась інформація на ім`я державного виконавця, що грошові кошти ОСОБА_1 є такими, на які накладення арешту заборонено.
Відмовляючи у задоволенні скарги суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що ОСОБА_1 не довела, що зазначений нею у скарзі рахунок має спеціальний режим використання та призначений лише для отримання пенсії та/або на нього зараховується виключно пенсія, а тому підстави для скасування арешту грошових коштів на рахунку, відкритому в АТ «Державний ощадний банк України» на її ім`я відсутні. 
Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом заборони стягнення на пенсію на час дії воєнного стану. 
Порядок звернення стягнення на пенсію визначається розділом Х «Звернення стягнення на заробітну плату та інші види доходів боржника» Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року № 512/5 (далі Інструкція № 512/5). 
Абзацом першим пункту 3 розділу X Інструкції № 512/5 передбачено, що про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю за місцем отримання боржником відповідних доходів. Копія зазначеної постанови залишається у виконавчому провадженні на контролі.
Виконання банком арешту коштів, що зберігаються на рахунку клієнта, здійснюється за постановою про арешт коштів державного виконавця/приватного виконавця, судовим рішенням (у тому числі рішенням, ухвалою, постановою суду) чи ухвалою слідчого судді, суду, постановленою під час здійснення кримінального провадження.
26 березня 2022 року набрав чинності Закон України від 15 березня 2022 року № 2129-ІХ, яким розділ XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» доповнено пунктом 10-2, у якому, зокрема, зазначено, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України:
- фізичні особи можуть здійснювати видаткові операції з рахунків, на кошти яких накладено арешт органами державної виконавчої служби, приватними виконавцями, без урахування такого арешту за умови, якщо сума стягнення за виконавчим документом не перевищує 100 тисяч гривень;
- юридичні особи-боржники можуть здійснювати видаткові операції з рахунків, на кошти яких накладено арешт органами державної виконавчої служби, приватними виконавцями, виключно для виплати заробітної плати в розмірі не більше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати в місяць на одного працівника такої юридичної особи, а також сплати податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування;
- припиняється звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника (крім рішень про стягнення аліментів та рішень, боржниками за якими є громадяни Російської Федерації);
- визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.
Зміст припису, викладеного у пункті 10-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», доводить, що Закон не встановлював додаткових заборон чи обмежень на вчинення виконавцем дій з накладення арешту на кошти боржника - фізичної особи на період до припинення або скасування воєнного стану на території України. Цим пунктом лише передбачено, що навіть в разі накладення арешту на кошти боржника - фізичної особи, ця особа може здійснювати видаткові операції за певних умов.
Водночас пункт 10-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» передбачав тимчасове (на період до припинення або скасування воєнного стану на території України) припинення звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника (крім рішень про стягнення аліментів та рішень, боржниками за якими є громадяни Російської Федерації).
Верховний Суд в ухвалі від 10 лютого 2026 року по справі № 335/13054/21 виснував, що формулювання наведеного абзацу «…звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника» за змістом відсилає до назви розділу IX Закону України «Про виконавче провадження», який так само й називається «Звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника».
У цьому розділі містяться правові норми, які визначають умови звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, порядок відрахування та розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника, а також передбачено перелік коштів, на які не може бути звернено стягнення. Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову.
Тобто у розумінні приписів цього розділу під зверненням стягнення мається на увазі саме списання (відрахування) коштів, що становлять заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.
Натомість правила, що регулюють питання накладення арешту на майно (кошти) боржника та зняття такого арешту, містяться в розділі VII Закону України «Про виконавче провадження», який має назву «Порядок звернення стягнення на майно боржника».
Норми цього розділу передбачають, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови, зокрема, про арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.
Отже, приписи розділу VII Закону України «Про виконавче провадження» про звернення стягнення на майно боржника є загальними правилами, а приписи розділу IX цього Закону про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника - спеціальними, оскільки застосовуються лише у визначених випадках, зокрема у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів, а також за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.
Щодо порядку вчинення виконавчих дій, врегульованих розділом IX Закону України «Про виконавче провадження», які полягають у зверненні стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, приписи пункту 10-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» передбачають їх тимчасове припинення, а саме на період до припинення або скасування воєнного стану на території України.
Безумовно, накладення арешту на кошти (майно) боржника є стадією виконавчого провадження - першим етапом звернення стягнення на майно боржника, питання про накладення якого виконавець вирішує під час відкриття виконавчого провадження.
З урахуванням викладеного, ті застереження, що містилися в абзаці 9 пункту 10-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження не можна тлумачити у такий спосіб, що під час воєнного стану на території України припиняються усі виконавчі дії, оскільки це нівелюватиме принцип обов`язковості судових рішень, що набрали законної сили, та призначення інституту виконавчого провадження.
Такому тлумаченню відповідає зміст абзаців 7, 8 пункту 10-2 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», оскільки наведеними нормами права фактично передбачається можливість накладення арешту виконавцем на кошти боржника. Приписи, які б забороняли накладати арешт на грошові кошти (доходи) боржника, згаданий пункт не містить.
Аналогічний правовий висновок викладений в постановах Верховного Суду від 29 вересня 2023 року у справі № 336/1212/23 (провадження № 61-6333св23), від 24 січня 2024 року у справі № 338/1549/21 (провадження № 61-9264св23), від 26 вересня 2024 року у справі № 338/1549/21 (провадження № 61-3603св24).
У абзаці 19 пункту 10-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» припиняється звернення стягнення на пенсію, стипендію (крім рішень про стягнення аліментів, про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю внаслідок кримінального правопорушення, та рішень, боржниками за якими є громадяни Російської Федерації).
Установлено, що державним виконавцем в межах виконавчого провадження № № 67295590 та № 67295768 постанова про звернення стягнення саме на пенсію боржниці не виносилася, а тому порушень пункту 10-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» виконавцем не допущено. 
Доводи ОСОБА_1 про відсутність підстав для збереження арешту, оскільки виконавче провадження закінчено, не свідчать про наявність підстав для скасування арешту. 
Постановами державного виконавця Немишлянського ВДВС у м. Харкові СМУ МЮ (м. Харків) Єрмак Г.В. від 22 січня 2024 року виконавчі листи по справі № 645/2344/21 повернуто стягувачу на підставі п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку із відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення.
За ч. 5 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, крім випадків, коли виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди.
Отже, повернення виконавчих листів з підстав, передбачених п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», не перешкоджає повторному зверненню стягувача до ВДВС. 
Також, судова колегія враховує, що заборгованість за рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 08 червня 2021 року не погашена, виконавчі листі не визнано такими, що не підлягають виконанню, а тому доводи ОСОБА_1 про відсутність майнових претензій банку до неї не знайшли свого підтвердження.
За таких обставин суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про відмову в задоволення скарги, оскільки заявник не довів, що рахунок, на який державним виконавцем накладено арешт, є рахунком із спеціальним режимом використання, оскільки банк його таким не визнав, тому приватний виконавець не мав підстав згідно з частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» зняти арешт.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, фактично зводиться до переоцінки доказів, яким судом надана належна оцінка.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Немишлянського районного суду м. Харкова від 06 січня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 06 квітня 2026 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.В. Маміна

В.Б. Яцина