Справа № 489/10798/25 
Провадження № 2/489/944/26

РІШЕННЯ
Іменем України

22 квітня 2026 року м. Миколаїв
Інгульський районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого – судді Костюченка Г.С.,
із секретарем судових засідань – Козловською А.В.,
за участю: представниці позивача – ОСОБА_1 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Миколаївської міської ради, третя особа : Товариство з обмеженою відповідальністю «Південна товарна біржа», Приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Воробйова Тетяна Анатоліївна про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом
встановив.
Позивач звернулася до суду з позовом, відповідно до змісту якого просив суд: визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладеного та зареєстрованого в ТОВ «Південна товарна біржа» в журналі реєстрації біржових угод за №8395 від 14.03.1998 року та в КП ММБТІ за реєстровим № 18512 від 23.03.1998 року.
Визнати за, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 право власності в порядку спадкування за заповітом на квартиру АДРЕСА_1 .
Мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Миколаєві помер батько Позивача, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого 04.06.2020 року, серії НОМЕР_2 , після смерті якого відкрилася спадщина, яка складається з цілої квартири АДРЕСА_1 . 
Вказана квартира 14.03.1998 року була куплена батьком Позивача у продавців ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діяла від свого імені та від імені неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , дата народження якої не зазначена, але вона діє за згодою своєї матері ОСОБА_4 , і, відповідно, є неповнолітньою на підставі договору № 8395 купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного на Південній Товарній біржі, зареєстрованого у журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за № 8395 від 14.03.1998 року, та у подальшому зареєстрованого в КП «ММБТІ» 23.03.1998 року за реєстровим № 18512. 
За життя померлий склав заповіт на ім`я свого сина – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким заповідав все своє майно, посвідченого 14.12.2017 року за реєстровим № 597 приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Воробйовою Т.А. 
Спадщину після смерті батька, Позивач прийняв, шляхом подання до приватного нотаріуса Воробйової Т.А. заяви про прийняття спадщини в передбачений законом строк. Інші спадкоємці відсутні. 
Приватним нотаріусом ММНО Воробйовою Т.А. 19.11.2020 року заведено спадкову справу №47/2020. 05.12. 2025 року позивач звернувся до приватного нотаріуса ММНО Воробйової Т.А. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Однак, Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05.12.2025 року Позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку з тим, що нотаріусу була надана копія правовстановлюючого документу, а саме договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , зареєстрованого Товариством з обмеженою відповідальністю «Південна товарна біржа» за № 8395 14.03.1998 року в книзі № 92 за реєстровим № 18512. 
Оригінал договору купівлі-продажу був втрачений спадкодавцем, а видача дублікатів договорів, зареєстрованих біржами нерухомості, не передбачено діючим законодавством України. 
Крім цього, згідно вищевказаного договору продавцями цілої квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє від свого імені та від імені неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , дата народження якої не зазначена, але вона діє за згодою своєї матері ОСОБА_4 , і, відповідно, є неповнолітньою. 
В тексті договору зазначено, що мати представляє своїх неповнолітніх дітей згідно виписки з рішення виконкому Ленінської районної ради народних депутатів за № 01 від 23.01.1998 року. Всі продавці є членами біржі зі статусом «Н», як зазначено в договорі купівлі продажу. 
Таким чином, нотаріусом не може бути прийнятий договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , зареєстрований Товариством з обмеженою відповідальністю «Південна товарна біржа» за № 8395 від 14.03.1998 року в книзі № 92 за реєстровим № 18512 як правовстановлюючий документ, який не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки він нотаріально не посвідчений, а також умовами договору купівлі-продажу, укладеного на товарній біржі, однією зі сторін були неповнолітні особи, які не можуть бути членами біржі, тому, Позивачу було рекомендовано звернутися до суду. 
Листом КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 28.11.2025 № 2-9773 Позивачу надано інформацію, про те, що згідно паперових носіїв інвентаризаційної справи за адресою: АДРЕСА_2 , станом на 28.12.2012 року, право власності на зазначену нерухомість зареєстровано за ОСОБА_7 в цілому на підставі договору № 8395 купівлі-продажу нерухомого майна від 14.03.1998 року, укладеного на Південній Товарній біржі, та зареєстрованого в КП «ММБТІ» 23.03.1998 року за реєстровим № 18512.
За вказаних обставин Позивач, ОСОБА_2 , позбавлений можливості реалізувати свої права та отримати документи на спадкове майно після смерті свого батька, ОСОБА_7 , а тому змушений звернутися до суду з даним позовом.
Ухвалою суду від 30.12.2025, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження та витребувано докази.
Ухвалою суду від 10.03.2026, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. 
У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги.
Відповідач - ММР направила на адресу суду письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності.
З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, допитавши свідків, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.
ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Миколаєві помер батько Позивача, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого 04.06.2020 року, серії НОМЕР_2 , після смерті якого відкрилася спадщина, яка складається з цілої квартири АДРЕСА_1 . 
Вказана квартира 14.03.1998 року була куплена батьком Позивача у продавців ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діяла від свого імені та від імені неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , дата народження якої не зазначена, але вона діє за згодою своєї матері ОСОБА_4 , і, відповідно, є неповнолітньою на підставі договору № 8395 купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного на Південній Товарній біржі, зареєстрованого у журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за № 8395 від 14.03.1998 року, та у подальшому зареєстрованого в КП «ММБТІ» 23.03.1998 року за реєстровим № 18512. 
За життя померлий склав заповіт на ім`я свого сина – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким заповідав все своє майно, посвідченого 14.12.2017 року за реєстровим № 597 приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Воробйовою Т.А. 
Спадщину після смерті батька, Позивач прийняв, шляхом подання до приватного нотаріуса Воробйової Т.А. заяви про прийняття спадщини в передбачений законом строк. Інші спадкоємці відсутні. 
Приватним нотаріусом ММНО Воробйовою Т.А. 19.11.2020 року заведено спадкову справу №47/2020. 05.12. 2025 року позивач звернувся до приватного нотаріуса ММНО Воробйової Т.А. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Однак, Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05.12.2025 року Позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку з тим, що нотаріусу була надана копія правовстановлюючого документу, а саме договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , зареєстрованого Товариством з обмеженою відповідальністю «Південна товарна біржа» за № 8395 14.03.1998 року в книзі № 92 за реєстровим № 18512. 
Оригінал договору купівлі-продажу був втрачений спадкодавцем, а видача дублікатів договорів, зареєстрованих біржами нерухомості, не передбачено діючим законодавством України. 
Крім цього, згідно вищевказаного договору продавцями цілої квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє від свого імені та від імені неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , дата народження якої не зазначена, але вона діє за згодою своєї матері ОСОБА_4 , і, відповідно, є неповнолітньою. 
В тексті договору зазначено, що мати представляє своїх неповнолітніх дітей згідно виписки з рішення виконкому Ленінської районної ради народних депутатів за № 01 від 23.01.1998 року. Всі продавці є членами біржі зі статусом «Н», як зазначено в договорі купівлі продажу. 
Таким чином, нотаріусом не може бути прийнятий договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , зареєстрований Товариством з обмеженою відповідальністю «Південна товарна біржа» за № 8395 від 14.03.1998 року в книзі № 92 за реєстровим № 18512 як правовстановлюючий документ, який не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки він нотаріально не посвідчений, а також умовами договору купівлі-продажу, укладеного на товарній біржі, однією зі сторін були неповнолітні особи, які не можуть бути членами біржі, тому, Позивачу було рекомендовано звернутися до суду. 
Листом КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 28.11.2025 № 2-9773 Позивачу надано інформацію, про те, що згідно паперових носіїв інвентаризаційної справи за адресою: АДРЕСА_2 , станом на 28.12.2012 року, право власності на зазначену нерухомість зареєстровано за ОСОБА_7 в цілому на підставі договору № 8395 купівлі-продажу нерухомого майна від 14.03.1998 року, укладеного на Південній Товарній біржі, та зареєстрованого в КП «ММБТІ» 23.03.1998 року за реєстровим № 18512.
Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Правовідносини щодо купівлі-продажу спірного майна виникли у 1998 році, тому для їх врегулювання слід застосовувати норми ЦК УРСР в редакції 1963 року. 
Так, ст. 47 ЦК УРСР визначено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. 
В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Крім того, у ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» вказано, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. 
Разом з тим, згідно з роз`ясненнями Міністерства юстиції України від 10.04.1998 року № 17-12/44 «Щодо діяльності товарних бірж» передбачено особливі умови щодо договорів купівлі-продажу будинку (його частини). Якщо хоча б однією із сторін є громадянин, вважається, що такі договори, укладені та зареєстровані біржами з дотриманням закону, підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. Недотримання цієї вимоги згідно зі ст. 47 ЦК УРСР тягне недійсність договору. 
Також у вказаному роз`ясненні звертається увага на те, що угоди, зареєстровані на біржі, не прирівнюються до нотаріально посвідчених. Згідно зі ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму. Право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором (ст. 128 ЦК УРСР). 
Відповідно до ч. 1 ст. ст. 45, 47 ЦК УРСР недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі. Нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу. 
Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Статтею 227 ЦК УРСР передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. 
Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Як роз`яснено у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28.04.1978 року «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин) якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення, виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, вправі визнати угоду дійсною. 
Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. 
Отже, 14.03.1998 року між сторонами мав місце договір купівлі-продажу нерухомого майна № 8395, який не був нотаріально посвідчений, як того вимагає ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР, але він був письмо укладений та зареєстрований ТОВ «Південна Товарна біржа» та в подальшому, зареєстрований у КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» 23.03.1998 року за реєстровим № 18512. 
Обидві сторони умови договору виконали, однак нотаріально його не посвідчили, оскільки оформляючи його на біржі були ознайомлені із застереженням в договорі про те, що нотаріальному посвідченню він не підлягає.
Стосовно вимоги про визнання права власності на спадкове майно, суд дійшов наступного.
Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України). 
Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. 
Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. 
За змістом ст. ст. 1222, 1223 ЦК України, спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. 
Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ст. 1268 ЦК України). Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. 
Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. 
Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. 
Зазначений принцип відображено й конкретизовано в ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, згідно з якою право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. 
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. 
Отже, позивач не може реалізувати своє право розпорядження належним йому нерухомим майном, оскільки біржовий договір купівлі-продажу нерухомого майна не відноситься до правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на об`єкти нерухомого майна, тому його право власності на спадкове майно підлягає захисту шляхом визнання права.
У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Враховуючи наведене та те, що позивач позбавлений можливості оформити спадкові права в досудовому порядку у зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документі, суд приходить до висновку про правомірність позову, в частині визнання права власності в порядку спадкування.
Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд
вирішив:
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Миколаївської міської ради, третя особа : Товариство з обмеженою відповідальністю «Південна товарна біржа», Приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Воробйова Тетяна Анатоліївна про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом - задовольнити.
Визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладеного та зареєстрованого в ТОВ «Південна товарна біржа» в журналі реєстрації біржових угод за №8395 від 14.03.1998 року та в КП ММБТІ за реєстровим № 18512 від 23.03.1998 року.
Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 на квартиру АДРЕСА_1 .
Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційні скарги подаються учасниками справи безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.
З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua або за веб-адресою Судової влади України: https://court.gov.ua/fair/.
Повний текст рішення складено 22.04.2026.

Суддя: Г.С. Костюченко