ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ 

майдан Путятинський, 3/65, м. Житомир, 10002, тел. (0412) 48 16 20,
e-mail: inbox@zt.arbitr.gov.ua, web: https://zt.arbitr.gov.ua,
код ЄДРПОУ 03499916 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 р. 	м. Житомир 	Справа № 906/1595/25 	

Господарський суд Житомирської області у складі: судді Соловей Л.А. 
за участю секретаря судового засідання: Васильєвої Т.О.,

за участю представників сторін:
від позивача: Кугитко Ю.М., довіреність №824 від 17.12.2025; 
від відповідача: не з`явився; 

розглянув у відкритому судовому засіданні справу
за позовом Державного спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" в особі філії "Столичний лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "ЛІСИ УКРАЇНИ" (м.Київ) 
до Фізичної особи-підприємця Саксоніка Михайла Марковича (м.Баранівка Звягельського району Житомирської області) 
про стягнення 79969,45грн. 

Процесуальні дії по справі. Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.
Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" в особі Філії "Північний лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" звернулося до Господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з Фізичної особи - підприємця Саксоніка Михайла Марковича 79 969,25грн заборгованості, з яких: 53 323,16грн основного боргу, 18 875,03грн пені та 7 771,26грн інфляційних.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем умов договору купівлі-продажу необробленої деревини №UUB-16445-2 від 03.09.2024 щодо оплати поставленого товару.
Ухвалою суду від 04.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 13.01.2026.
Враховуючи, що з 10год.06хв. до 12год.07хв. 13.01.2026 у Житомирському районі Житомирської області була оголошена повітряна тривога, судове засідання у справі №906/1595/25 не відбулось.
Ухвалою суду від 13.01.2026 призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 10.02.2026.
Представник позивача у судовому засіданні 10.02.2026 позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяви, просили їх задовольнити. 
Відповідач правом на подання відзиву на позов з викладенням письмових пояснень у межах визначеного законом і судом строків не скористався, клопотань про необхідність витребування доказів чи прийняття від нього додаткових доказів не заявляв, як не заявляв і про бажання надати власні пояснення по суті спору. Явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив. Про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, що підтверджується довідками про доставку ухвал суду від 04.12.2025 та від 13.01.2026 до електронного кабінету ФОП Саксоніка М.М..
Згідно з ч.1 ст.202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Враховуючи наведене, суд вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача своєчасно та належним чином про час і місце розгляду справи для забезпечення явки останнього в судове засідання та реалізації ним права на судовий захист.
З огляду на те, що явка сторін у судове засідання 03.02.2026 обов`язковою не визнавалась, а неявка представника відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання не перешкоджає розгляду справи по суті, господарський суд визнав за можливе здійснювати розгляд справи за відсутності останнього, згідно ст.202 ГПК України.
У судовому засіданні 10.02.2026 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення, відклав ухвалення та проголошення судового рішення до 10.02.2026 о 14год.30хв.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
03.09.2024 між Державним спеціалізованим господарським підприємством "Ліси України" в особі філії "Баранівське лісомисливське господарство" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України", правонаступником якого є філія "Столичний лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" (продавець/позивач) та Фізичною особою - підприємцем Саксоніком Михайлом Марковичем (покупець/відповідач) укладено договір купівлі-продажу необробленої деревини №UUD-16445-2 (далі - договір) (а.с.95-104).
Згідно з п.1.1. договору, за результатами аукціону продавець зобов`язується передати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти наступний товар, яким є необроблена деревина, що реалізована підчас аукціону та відповідає умовам цього договору, і сплатити за нього ціну відповідно до умов, що визначені в розділі 4 цього договору.
Як зазначено у п.4.1. договору, загальна вартість товару становить 193 125,00грн з ПДВ.
За умовами п.4.4. договору, покупець здійснює оплату (передоплата 100% вартості) кожної партії товару шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця в сумі, що зазначається в рахунку (рахунках) протягом 5 (п`яти) робочих днів після отримання рахунку (рахунків) з урахуванням умов, визначених пунктом 4.2. договору, якщо інше не обумовлено сторонами згідно з пунктом 4.6. договору.
Відповідно до п.4.6. договору, сторони можуть домовитись про оплату партії товару після поставки, але в строк не більше 10 (десяти) робочих днів з моменту поставки відповідної партії товару, про що сторонами укладається додаткова угода до цього форварду.
Пунктом 5.2. договору визначено, що продавець зобов`язаний протягом 5 (п`яти) робочих днів передати покупцеві партію товару після отримання на свій рахунок 100% передоплати за партію товару або здійснити відвантаження партії товару відповідно до графіку поставки, з урахуванням п.4.6. договору. Під час передачі кожної партії товару продавець надає покупцеві наступні документи: товаро-транспортна (залізнична) накладна, рахунок-фактура на оплату товару.
Датою передачі партії товару продавцем та прийому її покупцем, тобто датою поставки, вважається дата виконання продавцем своїх зобов`язань по поставці згідно погоджених сторонами умов поставки (п.5.3. договору).
Відповідно до п.9.2 даний договір діє 30.09.2024 включно.
Закінчення строку цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору (п.9.3. договору).
Договір підписаний з використанням електронних цифрових підписів представників сторін.
На виконання умов договору купівлі-продажу необробленої деревини №UUB-16445-2 від 03.09.2024 позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 53 323,16грн, що підтверджується товарно-транспортними накладними №ЮЖБ264073 від 09.09.2024, №ЮЖК160285 від 12.09.2025, №ЮЖК160286 від 12.09.2025, №ЮЖК160287 від 12.09.2025 №ЮЖК160288 від 12.09.2025, №ЮЖК160289 від 12.09.2025 (а.с.15-20).
Відповідач зі свого боку не здійснив оплату за отриманий товар.
Відтак сума заборгованості відповідача за договором купівлі-продажу необробленої деревини №UUB-16445-2 від 03.09.2024 склала 53 323,16грн.
Позивач надсилав відповідачу претензію за вих.№18016/40.1.7-2025 від 22.08.2025 про сплату заборгованості, яка виникла на підставі договору купівлі-продажу необробленої деревини №UUB-16445-2 від 03.09.2024 (а.с.21-24).
В матеріалах справи міститься лист б/н та дати з якого вбачається, що відповідач визнає укладення договору №UUB-16445-2 від 03.09.2024 та зазначає, що не зміг у повному обсязі вибрати об`єм товару за договором, а також посилається на обставини, які на його думку перешкодили виконанню зобов`язань (а.с.24).
Оскільки відповідач не оплатив отриманий товар у повному обсязі, позивач звернувся з позовом про стягнення заборгованості у загальному розмірі 79 969,45грн в судовому порядку.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду. 
Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Правовідносини між сторонами у справі виникли на підставі договору №UUB-16445-2 від 03.09.2024 , який за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу.
Відповідно до ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (ч.1 ст.656 ЦК України).
Частиною 1 статті 693 Цивільного кодексу України передбачено, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на виконання умов договору №UUB-16445-2 від 03.09.2024 на підставі наявних у справі ТТН позивач поставив відповідачу товар.
Відповідно, товар було прийнято відповідачем у повному обсязі, претензій щодо кількості та якості товару з моменту його поставки чи повідомлень щодо порушення постачальником договірних зобов`язань матеріали справи не містять, а отже у відповідача виник обов`язок щодо оплати поставленого товару.
Натомість відповідач за отриманий товар не розрахувався.
Доказів протилежного суду не представлено, жодних обґрунтованих заперечень щодо наведених обставин справи відповідачем не надано.
В силу приписів ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1 статті 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.
Відповідно до ст.538 ЦК України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання.
При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту.
Сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обов`язку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону.
У разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.
Якщо зустрічне виконання обов`язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов`язку, друга сторона повинна виконати свій обов`язок.
Суд враховує, що за умовами п.4.4. договору покупець здійснює оплату (передоплата 100% вартості) кожної партії товару шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця в сумі, що зазначається в рахунку (рахунках) протягом 5 (п`яти) робочих днів після отримання рахунку (рахунків) з урахуванням умов, визначених п.4.2. договору, якщо інше не обумовлено сторонами згідно з п.4.6. договору.
З наданих до справи документів вбачається, що поставки здійснювалися без дотримання приписів п. 4.4. договору, при цьому додаткова угода в порядку п.4.6 договору сторонами також не укладалася, що є їх правом.
Натомість суд враховує, що незважаючи на відсутність передоплати 100% вартості товару, позивач здійснював його поставку, внаслідок чого у відповідача, згідно ст. 538 ЦК України, виник обов`язок сплатити вартість поставленого за договором товару після його отримання від позивача (за фактом отримання товару), згідно приписів ст. 692 ЦК України.
Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Оскільки, станом на час розгляду справи в суді, відповідач не здійснив остаточний розрахунок з позивачем за отриманий товар на суму 53 323,16грн, позовні вимоги в частині стягнення основного боргу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, позивач заявив вимогу про стягнення з відповідача 18 875,03грн пені, яка нарахована за період з 12.09.2024 по 25.11.2025.
Як передбачено ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Згідно із п.7.4. договору, за несвоєчасну або неповну оплату партії товару, в тому числі у випадку здійснення оплати партії товару покупцем на умовах відтермінування платежу, покупець сплачує продавцеві пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день такого прострочення.
Ухвалюючи це рішення суд враховує, що у визначений позивачем період нарахування пені діяла норма ч.6 ст.232 ГК України, відповідно до якої: нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Відповідно до висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.03.2021 р. у справі №924/441/20: "Приписами частини шостої статті 232 ГК України передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане. Водночас, хоча законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього строку, але такий строк, з урахуванням положень ст.ст. 251, 252 ЦК України має бути визначений. При цьому, перебіг вказаного строку починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок перебігу такого строку не може бути змінений за згодою сторін."
З огляду на встановлені судом обставини, станом на 12.09.2024 відповідач є таким, що прострочив виконання своїх зобов`язань за договором на суму 53 323,16грн основного боргу.
Водночас Господарський кодекс України втратив чинність з 28.08.2025, у зв`язку з введенням в дію Закону України "Про особливості регулювання діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб" №4196-IX від 09.01.2025.
Таким чином, суд констатує, що в період нарахування пені з 12.09.2024 по 27.08.2025 діяла норма ч.6 ст.232 ГК України, а з 28.08.2025 по 25.11.2025 відповідна норма ГК України втратила чинність. Водночас загальний період нарахування пені з 12.09.2024 по 25.11.2025 перевищує шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Визначаючись відносно застосування норми ч.6 ст.232 ГК України до спірних правовідносин сторін, суд виходить з того, що відповідно до ст.5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.
Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.
Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
Отже, за загальним правилом закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (такі висновки щодо застосування норм права викладено в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.10.2025 у справі №920/51/23).
З огляду на те, що дія нормативно-правового акту поширюється тільки на ті відносини, які виникли після набуття ним чинності, що є однією з гарантій правової стабільності, враховуючи, що договір та відповідні цивільні права і обов`язки сторін (зокрема зобов`язання відповідача оплатити товар) виникли до втрати чинності Господарським кодексом України, до спірних правовідносин сторін із нарахування пені за порушення грошового зобов`язання слід застосовувати положення ч.6 ст.232 Господарського кодексу України (схожі висновки відносно дії нормативно-правових актів у часі викладено в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.10.2025 у справі №920/51/23).
Суд зауважує, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.10.2024 у справі №911/952/22 виснувала про те, що у кожному конкретному випадку господарські суди повинні належним чином проаналізувати умови укладених між сторонами договорів щодо нарахування штрафних санкцій та встановити, чи містить відповідний пункт договору або певний термін, шляхом вказівки на подію (день сплати заборгованості, день фактичної оплати, фактичний момент оплати), або інший строк, відмінний від визначеного ч.6 ст.232 ГК України, який є меншим або більшим шести місяців. Якщо умовами укладеного договору сторони передбачили більш тривалий, ніж визначений ч.6 ст.232 ГК України, строк нарахування штрафних санкцій (зазначили про їх нарахування до дня фактичного виконання, протягом усього періоду існування заборгованості тощо), то їх нарахування не припиняється за період прострочення зобов`язання понад шість місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконано, а застосуванню підлягає саме строк, встановлений договором.
Проаналізувавши зміст Договору суд встановив, що його положеннями не визначено більш тривалий, ніж визначений ч.6 ст.232 ГК України, строк нарахування штрафних санкцій.
Отже нарахування пені за порушення відповідачем своїх зобов`язань з оплати товару слід проводити з 12.09.2024 по 11.03.2025.
Таким чином, здійснивши перевірку правильності нарахування розміру пені, суд дійшов висновку про правомірність позову щодо стягнення 7 107,30грн пені, а тому в задоволенні позову щодо стягнення 11 767,73грн пені слід відмовити.

Також позивачем заявлено до стягнення з відповідача 7 771,26грн інфляційних.
Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо розмір процентів не встановлений договором або законом.
Інфляційні нарахування на суму боргу не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.
Перевіривши розрахунки інфляційних (а.с.117) суд встановив, що він здійснений відповідно до приписів чинного законодавства та є арифметично вірними. Розрахунок перевірений судом за допомогою Калькулятора розрахунків заборгованостей та штрафних санкцій Інформаційно - правова система “Прецедент”.
За таких обставин справи позовні вимоги в частині стягнення 7 771,26грн інфляційних є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Відповідно до ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За приписами статей 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідач заявлених до нього вимог належним чином і в установленому законом порядку не спростував, документально обґрунтованого контррозрахунку заявленої до стягнення суми або доказів оплати поставленого товару не надав.
Зважаючи на встановлені обставини справи та вимоги вищезазначених норм чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позов є правомірним, обґрунтованим, а отже підлягає задоволенню частково на суму 68 201,72грн, з яких: 53 323,16грн основного боргу, 7 107,30грн пені та 7771,26грн інфляційних. Суд відмовляє в позові в частині стягнення 11 767,73грн пені. 

Щодо розподілу судових витрат. 
Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи часткове задоволення позовних вимог в сумі 68 201,72грн, на відповідача покладається судовий збір у розмірі 2 065,94грн. 

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд 

ВИРІШИВ: 

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Саксоніка Михайла Марковича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 
на користь Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" (вул.Руставелі Шота, буд.9А, м.Київ, 01601, код ЄДРПОУ 44768034) в особі Філії "Столичний лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" (вул. Святошинська, буд. 30, м.Київ, 03115, код ЄДРПОУ 45530596):
- 53 323,16грн основного боргу;
- 7 107,30грн пені;
- 7 771,26грн інфляційних;
- 2 065,94грн судового збору.

3. В позові відмовити частині стягнення 11 767,73грн пені.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Суддя Соловей Л.А. 

Віддрукувати: 
1 - у справу;
2-4 сторонам через "Електронний суд".