Справа № 503/44/26 
Провадження № 2/503/514/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2026 року Кодимський районний суд Одеської області в складі:
головуючого-судді Вороненка Д.В.,
за участю секретаря судового засідання Новіцької Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у м. Кодима, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кодимського відділу державної виконавчої служби у Подільському районі Одеської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про зняття арешту з майна боржника,

встановив:
Позивач подала до суду вище вказаний позов посилаючись на ті обставини, що є власницею житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . При зверненні до Центра надання адміністративних послуг Кодимської міської ради було виявлено, що на даний житловий будинок накладено арешт постановою від 31.05.2010 року органу державної виконавчої служби про відкриття виконавчого провадження № 19557184, обтяження № 10170758 від 21.08.2010 року, на виконання виконавчого листа № 2-96 від 29.03.2010 року про стягнення з неї на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» боргу в сумі 10515,85 грн. Однак, позивач відзначає, що повністю розрахувалась за згаданою заборгованістю, що підтверджується відповідною довідкою банку. Позивач звернулася до відповідача із заявою про зняття арешту з майна, але останній повідомив, що не має можливості зняти накладений арешт, оскільки виконавче провадження знищено у зв`язку із закінченням строку зберігання. У зв`язку з чим змушена пред`явити до відповідача відповідний позов шляхом подання до суду позовної заяви, в якій просить зняти арешт з нерухомого майна, що перебуває у її власності, який було накладено на підставі постанови по виконавчому провадженню № 19557184, реєстраційний номер обтяження 10170758 від 21.08.2010 року.
16.01.2026 року ухвалою суду (а.с.14-15) позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрите провадження у цивільній справі, розгляд якої призначено в порядку загального позовного провадження. Одночасно відповідача Кодимський відділ державної виконавчої служби у Подільському районі Одеської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, на підставі ч.4 ст. 174 ЦПК України, було зобов`язано у 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження подати на адресу суду відзив на позовну заяву (відзив). Копії даної ухвали, згідно вимог ст. 190 ЦПК України, були надіслані сторонам та отримані позивачем, у порядку встановленому пунктом 3 ч.6 ст. 272 ЦПК України, про що свідчить поштове повідомлення № R068053606460 про вручення їй 22.01.2026 року рекомендованого поштового відправлення № R067085084345 (а.с.21), а відповідачу, у порядку встановленому пунктом 2 ч.6 ст. 272 ЦПК України, шляхом її доставлення 19.01.2026 року до його електронного кабінету, про свідчить довідка про доставку електронного документу (а.с.17). 
У встановлений судом строк, а також до самого закінчення розгляду справи по суті, відповідач не виконав процесуальний обов`язок на подачу відзиву на позовну заяву (відзиву).
11.02.2026 року ухвалою суду (а.с.25-26) закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, про дату, час і місце судового засідання була своєчасно повідомлена належним чином у відповідності до вимог ч.2, 4-5, 8 п.1 ст. 128 ЦПК України, шляхом надіслання їй судової повістки поштою за адресою зазначеною нею в своїй позовній заяві (а.с.2) на виконання вимог пункту 2 ч.3 ст. 175 ЦПК України та своїй заяві до суду від 11.02.2026 року (а.с.23), про що свідчить поштове повідомлення № R068077211482 про особисте вручення їй 23.02.2026 року рекомендованого поштового відправлення №R067132077549 з судовою повісткою (а.с.35). При цьому, раніше, а саме 11.02.2026 року, позивач подала до суду заяву про розгляд справи без її участі (а.с.23), в якій також зазначила, що свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Представник відповідача – Кодимського відділу державної виконавчої служби у Подільському районі Одеської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, про дату, час і місце судового засідання був своєчасно повідомлений належним чином у відповідності до вимог ч.2, 4-6, 8 п.2 ст. 128 ЦПК України, шляхом доставлення судової повістки 25.03.2026 року до електронного кабінету відповідача, про свідчить довідка про доставку електронного документу (а.с.34). При цьому, 03.04.2026 року відповідач подав до суду заяву свого керівника від 31.03.2026 року № 19.18-985 (а.с.36) про розгляд справи за відсутності його представника.
Згідно ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, а також матеріали цивільної справи № 2-96/10, суд встановив наступні фактичні обставини.
04.10.2007 року ОСОБА_1 уклала з ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» кредитний договір № 014/5731/82/83684, копія якого наявна у справі № 2-96/10 (а.с.12-16).
16.11.2009 року ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» пред`явив до ОСОБА_1 позов про стягнення заборгованості за кредитним договором № 014/5731/82/83684 від 04.10.2007 року шляхом подання до Кодимського районного суду Одеської області відповідної позовної заяви, яка була заведена у цивільну справу № 2-664/09, з подальшою її перереєстрацією у 2010 році на № 2-96/10.
05.03.2010 року Кодимським районним судом Одеської області у справі № 2-96/10 було ухвалено заочне рішення, яким з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» стягнуто заборгованість по кредиту (кредитний договір № 014/5731/82/83684 від 04.10.2007) в сумі 10292,92 грн та судові витрати у загальному розмірі 222,93 грн.
20.04.2010 року представник ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» Шевчук І.В. отримала виконавчі листи, про що свідчить відповідна розписка зроблена останньою на внутрішні стороні обкладинки справи № 2-96/10.
02.06.2010 року державним виконавцем ВДВС Кодимського РУЮ Кушнір Л.М. було відкрите виконавче провадження № 19557184 щодо виконання виконавчого листа виданого Кодимським районним судом Одеської області 29.03.2010 року у цивільній справі № 2-96 про стягнення з боржника ОСОБА_1  на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» боргу в сумі 10515,85 грн, про що свідчать відомості наявні у витягу з ВП – спецрозділ щодо відповідного провадження від 15.12.2025 року (а.с.9-11).
21.08.2010 року до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна був внесений запис про обтяження за № 10170758, згідно якого накладено арешт на нерухоме майно ОСОБА_1 , а саме житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , на виконання виконавчого листа № 2-96 виданого 29.03.2010 року Кодимським районним судом, що підтверджується копією інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15.12.2025 року за № 456499567 (а.с.8).
20.12.2013 року виконавчий документ у виконавчому провадженні № 19557184 було повернуто стягувачу, на підставі пункту 2 ч.1 ст. 47 Закону (відсутність у боржника майна), що підтверджують відомості наявні у витягу з ВП – спецрозділ щодо відповідного провадження від 15.12.2025 року (а.с.9-11).
Згідно довідки про стан кредиту відділення «Вишенька» АТ «Райффайзен Банк» від 07.05.2025 року № Д1-1-Д1/152-6 (а.с.12) заборгованість за кредитним договором №014/0067/82/58642 від 03.07.2006 року виданим АТ «Райффайзен Банк» відсутня.
09.12.2025 року позивач ОСОБА_1 , в позасудовому порядку. звернулася до Кодимського відділу державної виконавчої служби у Подільському районі Одеської області Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою (а.с.6) про зняття арешту накладеного на її майно у виконавчому провадженні по виконанню виконавчого листа № 2-96 від 29.03.2010 року у зв`язку із відсутністю заборгованості за кредитним договором № 014/0067/82/58642 від 03.07.2006 року. 
Однак, Кодимський відділ державної виконавчої служби у Подільському районі Одеської області Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) залишив зазначену заяву позивача без задоволення з наданням їй листа-відповіді від 15.12.2025 року за вих. № 21.18-8779 (а.с.7), в якому зазначив, що відповідно до даних автоматизованої системи виконавчих проваджень ВП – спецрозділ згідно виконання виконавчого листа № 2-96 від 29.03.2010 року виданого Кодимським районним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» боргу в сумі 10515, 85 грн було відкрито виконавче провадження №19557184. На майно належне боржникові на праві власності на яке можливо звернути стягнення на території Кодимського району накладено арешт, а саме виконавче провадження закінчено керуючись п.2 ч.1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин), тобто направлення виконавчого документа стягувачу. Також згідно актуальної інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта встановлено обтяження № 10170758 на об`єкт обтяження: житловий будинок, адреса: АДРЕСА_1 . Однак згідно з наказом Міністерства юстиції України «Про затвердження правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях» від 18.06.2015 №1000/5 та наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями» від 07.06.2017 №1829/5; затвердженої номенклатури відділу, строк зберігання виконавчих проваджень становить 3 роки. У зв`язку з чим зняття арешту з майна та припинення оголошення заборони на його відчуження ОСОБА_1 є неможливим, оскільки виконавче провадження знищено. 

Нормативно-правове застосування
Відповідно до ст. 316, 317 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Першим реченням пункту 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03.06.2015 року № 5 роз`яснено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).
Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.
- законодавство чинне на час виникнення спірних правовідносин:
Відповідно до положень ч.1 і абзацу другого ч.2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV (надалі за текстом Закон № 606-XIV),що був чинним на час виникнення спірних правовідносин у 2010-2013 роках, у постанові про відкриття виконавчого провадження державний виконавець про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.
Згідно ч.1 ст. 33 Закону № 606-XIV, у разі якщо в органі державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника, вони об`єднуються у зведене виконавче провадження і на майно боржника накладається арешт у межах загальної суми стягнення, виконавчого збору і можливих витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.
У відповідності до положень ч.2 ст. 57 Закону № 606-XIV, арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, серед іншого, винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.
Відповідно до положень ч.3-4 ст. 57 Закону № 606-XIV, копії постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, зокрема органам, що ведуть Державний реєстр обтяжень рухомого майна, а сама постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.
Згідно ч.5 ст. 60 Закону № 606-XIV, в усіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.
-законодавство чинне на час пред`явлення позову про звільнення майна з-під арешту у даній справі:
Відповідно до вимог ч.1, 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII (надалі за текстом – Закон), чинного на час звернення позивача до органу державної виконавчої служби щодо зняття арешту, арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.
Відповідно ч.4 ст. 59 Закону передбачено виключний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, а саме: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.
Відповідно до ч.5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Висновки суду 
- щодо обґрунтованості позову
Згідно із статтями 12, 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Відповідно до статті 89 ЦПК України. суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд звертає увагу на те, що у пункті 8.4 постанови Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 20.06.2024 року у справі № 333/395/22 (провадження № 61-9753св23) зазначено, що стаття 50 Закону № 606 -XIV у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин у 2013 році, передбачає зняття арешту з майна боржника у випадку закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, а не у випадку повернення виконавчого документа стягувачу.
Відтак, за умов повернення 20.12.2013 року виконавчого документу у виконавчому провадженні № 19557184 стягувачу, на підставі пункту 2 ч.1 ст. 47 Закону (відсутність у боржника майна), то у органу ДВС були відсутні підстави для зняття арешту з майна боржника, оскільки саме виконавче провадження не було закінчене.
Також суд відзначає, що позивачем ОСОБА_1 суду не надано доказів того, що виконавче провадження № 19557184 щодо виконання виконавчого листа, виданого Кодимським районним судом Одеської області 29.03.2010 року у цивільній справі № 2-96, про стягнення з неї боргу було закінчене у зв`язку з фактичним та в повному обсязі виконанням виконавчого документа. 
Відповідно до пунктів 2 і 6 ч.2 ст. 43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.
Однак, водночас із цим, суд відзначає і те, що відповідач Кодимський відділ ДВС у Подільському районі Одеської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України не виконав вимогу суду, на підставі ч.4 ст. 174 ЦПК України, щодо зобов`язання подати відзив.
Внаслідок зазначеного вище та за умов наявності сумнівів у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав та виконанні обов`язків щодо доказів судом, на підставі положень ч.7 ст. 81 ЦПК України, було здійснено витребування з архіву Кодимського районного суду Одеської області матеріалів самої цивільної справи № 2-96/10, в якій було ухвалено рішення за яким видано виконавчий лист, що виконувався в рамках виконавчого провадження № 19557184.   
Завдяки чому судом було встановлено, що предметом стягнення в рамках виконавчого провадження № 19557184 була заборгованість за кредитним договором № 014/5731/82/83684 укладеним ОСОБА_1 з ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» 04.10.2007 року.
В той час як у даній справі позивач ОСОБА_1 обґрунтовує свою позовну вимогу до Кодимського ВДВС про зняття арешту з її нерухомого мана посиланням на ту обставину, що у неї перед АТ «Райффайзен Банк» відсутня заборгованість за кредитним договором № 014/0067/82/58642 від 03.07.2006 року.
Тобто арешт на нерухоме майно ОСОБА_1 було накладено в рамках виконавчого провадження № 19557184 для забезпечення виконання рішення суду про стягнення з неї на користь банку заборгованості за кредитним договором № 014/5731/82/83684 від 04.10.2007 року, а не за кредитним договором №014/0067/82/58642 від 03.07.2006 року.
Позивачем ОСОБА_1 не доведено відсутності у неї перед АТ «Райффайзен Банк» заборгованості за кредитним договором № 014/5731/82/83684 від 04.10.2007 року, для забезпечення стягнення якої на виконання рішення суду було накладено арешт на нерухоме майно в рамках виконавчого провадження № 19557184.
ЄСПЛ у своєму рішенні від 20.07.2004 року у справі «Шмалько проти України» зазначив, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на справедливий суд), виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися, як неодмінна складова судового розгляду.
Окрім того, ЄСПЛ зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє, а також, що система ефективна законодавчо та практично, а нездатність державних органів вжити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії права на справедливий суд (рішення від 17 травня 2005 року по справі «Чіжов проти України»).
У рішенні Європейського суду з прав людини «Матківська проти України» від 12 березня 2009 року (заява № 38683/04) зазначено про те, що судовий розгляд і виконавче провадження - це перша та друга стадії загального провадження, які стосуються тривалості провадження; виконання рішення є другим етапом судового провадження, а також що реалізоване право знаходить свою ефективну реалізацію саме у момент виконання.
В свою чергу, згідно ст. 1291 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання.
Водночас згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду (висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 212/7068/13-ц (провадження № 14-430цс18).
Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Ураховуючи вище зазначене суд вважає, що заявлений позивачем позов є необґрунтованим, оскільки позивачем не було доведено того, що на даний час арешт на її нерухоме мано продовжує бути накладеним безпідставно, у зв`язку з чим не підлягає задоволенню.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт першийстатті6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент (пункт 23 рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» («Рrоnіnа V. Ukrаіnе») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00). Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Ураховуючи зазначеного та конкретних обставин справи суд вважає необхідним, на підставі пунктів 1 і 3 ч.2 ст. 44 ЦПК України, визнати зловживанням процесуальними правами дії позивача ОСОБА_1 , що суперечать завданню цивільного судочинства, а саме приховання нею тієї обставини, що вона мала боргові зобов`язання перед банком не лише за кредитним договором № 014/0067/82/58642 від 03.07.2006 року, а ще і за кредитним договором № 014/5731/82/83684 від 04.10.2007 року, при цьому пред`явила до відповідача позов про зняття арешту з її нерухомого майна з підстави відсутності у неї заборгованості за кредитним договором № 014/0067/82/58642 від 03.07.2006 року, тобто завідомо безпідставний позов, що було виявлено судом виключно внаслідок реалізації положень ч.7 ст. 81 ЦПК України.
Керуючись ст. 96, 99, 223, 258, 259, 264, 265 ЦПК України, суд 

ухвалив:
Відмовити повністю в задоволенні позову  ОСОБА_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 , до Кодимського відділу державної виконавчої служби у Подільському районі Одеської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України; місцезнаходження: Одеська область, Подільський район, м. Кодима, вул. Соборна, 88; ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ 34281332, про зняття арешту з майна боржника.
Оригінал письмового доказу - цивільну справу № 2-96/10, після набрання рішенням у даній справі законної сили, повернути до архіву Кодимського районного суду Одеської області.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя         Д.В. Вороненко