Справа № 214/2759/26
2-о/214/107/26
Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
16 квітня 2026 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі: 
головуючого – судді Попова В.В.,
при секретарі – Собченко Н.А.,
за участю:
представника заявника – Богославського А.С.,
представника заінтересованої особи – Петрова І.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, у м. Кривому Розі, цивільну справу за заявою  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Богославський Андрій Сергійович, про видачу обмежувального припису, заінтересована особа – ОСОБА_2 , -

ВСТАНОВИВ:

Заявник через свого представника звернулась до суду із зазначеною заявою, в якій просить визначити тимчасові обмеження для ОСОБА_2 , а саме: заборонити перебувати у місці проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити наближатись на відстань 500 метрів до місця проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за вказаною адресою; заборонити особисто та через третіх осіб розшукувати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , якщо вони за власним бажанням перебуватимуть у місці, невідомому кривдникові; переслідувати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та у будь-який спосіб спілкуватись з ними; заборонити вести листування, телефоні переговори з ОСОБА_1 та з ОСОБА_4 або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто та через третіх осіб, а також видати обмежувальний припис строком не менш ніж на 6 місяців.
В обґрунтування заяви зазначено, що 14 березня 2026 року заявник разом із своїм сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазнали вчинення відносно них прояву домашнього насилля від ОСОБА_2 , який є чоловіком заявника та, відповідно, батьком постраждалої малолітньої особи. 
За фактом звернення до органів національної поліції за номером «102» прибув поліцейський екіпаж, який з 14 березня 2026 року виніс терміновий заборонний припис №550444 відносно кривдника ОСОБА_2 , відносно якого вже було складено матеріали адміністративного правопорушення за ст. 173-2 КУпАП (справа №214/2162/26) за фактом психологічного насилля.
Представник заявника вказує, що так як вказані факти мали місце раніше та продовжують повторюватись, є нагальна потреба у винесенні обмежувального припису, що викликало необхідність у зверненні до суду з даною заявою.
Представник заявника у судовому засіданні підтримав заяву про видачу обмежувального припису, вказував, що подружжя проходить стадію розірвання шлюбу, ініціатором є ОСОБА_2 , між ними відбуваються суперечки щодо поділу майна та системне психологічне насилля з боку останнього. Разом з тим, просив не затягувати розгляд справи, клопотань не заявляв та зазначав, що матеріали справи містять достатньо доказів.
Представник заінтересованої особи у судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви, зазначив, що до матеріалів справи не долучено доказів на підтвердження обставин викладених у заяві, а протокол не може бути безпосереднім доказом.  ОСОБА_2 приходив один раз у квартиру, власником якої він є, щоб забрати свої речі.Між тим, у  ОСОБА_2 добрі відносини із сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та таким чином ОСОБА_2 обмежують у спілкуванні із сином.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Так, заявник ОСОБА_1 та заінтересована особа ОСОБА_2 перебувають у шлюбі з 09 вересня 2006 року, зареєстрованому за №533 у Довгинцівському відділі реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управлінні юстиції Дніпропетровської області.
30 березня 2026 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у справі №214/2162/26 винесено постанову про закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. 
Так, з вищевказаної постанови убачається, що у ній досліджувався складений у відношенні ОСОБА_2 25 лютого 2026 року протокол, у якому було зазначено, що 02 лютого 2026 року (час не зазначено) ОСОБА_2 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , умисно вчинив дії психологічного характеру відносно своєї дружини ОСОБА_1 , свідком яких став неповнолітній ОСОБА_4 , а саме висловлювався нецензурною лайкою, чим могла бути завдана шкода його психологічному здоров`ю, чим порушив Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.2 ст.173-2 КУпАП.
Постанова Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30.03.2026 року у справі №214/2162/26 набрала законної сили 09 квітня 2026 року. Доказів оскарження у апеляційній інстанції вказаної постанови до матеріалів справи не долучено.
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановленні рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Згідно до долученого представником заінтересованої особи рапорту начальнику ВП №4 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області Федотову Д., 14 березня 2026 року, у період часу з 11 години 00 хвилин по 13 години 00 хвилин, працівником поліції Григор`євим Ю.Г. здійснювалось відпрацювання ЄО №5344 від 28.02.2026 року за письмовою заявою від ОСОБА_2 . Прибувши за адресою: АДРЕСА_2 , при спілкуванні з ОСОБА_1 , остання повідомила, що поверне власні речі ОСОБА_2 . Після того, о 11 годині 30 хвилин, працівник поліції ОСОБА_5 та ОСОБА_2 прибули до вказаної квартири та ОСОБА_2 спробував відкрити двері власної квартири ключем, проте замок був замінений, після чого постукавшись до квартири, ОСОБА_1 двері не відчинила, однак повідомила, що двері відкриє після приїзду УПП. ОСОБА_5 разом із ОСОБА_2 залишився на поверсі. Останній у присутності працівника поліції не вчиняв правопорушень. Після приїзду працівників УПП, останні зайшли до квартири та поспілкувались з ОСОБА_1 та їх спільним сином, вийшли з квартири та при спілкуванні з ОСОБА_2 , повідомили, що відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 173-2 КУпАП.
14 березня 2026 року відносно ОСОБА_2 працівниками поліції було винесено терміновий заборонний припис, яким ОСОБА_2 зобов`язано залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи, встановлено заборону на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи, заборону в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою. Терміновий заборонний припис стосовно кривдника винесений строком на 10 діб.
Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.
Згідно п. 3, 4, 14 та 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
За п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.
У ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» зазначено, що право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: 1) постраждала особа або її представник; 2) у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини - батьки або інші законні представники дитини, родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачуха або вітчим дитини, а також орган опіки та піклування; 3) у разі вчинення домашнього насильства стосовно недієздатної особи - опікун, орган опіки та піклування.
Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:
1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.
У п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.
Відтак, рішення про видачу обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків, а тому для обмеження права кривдника необхідним є встановлення ризиків, які несе його поведінка по відношенню до постраждалої особи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).
За ч. 1 ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.
Таким чином, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.
Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві (постанови Верховного Суду від 17.06.2020 року у справі №509/2131/18, від 23.12.2020 року у справі №753/17743/19, від 24.02.2021 року у справі №570/2528/20, від 12.01.2022 року в справі №752/9731/21).
Верховний Суд у постанові від 05.09.2019 року у справі №756/3859/19 зробив висновок, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.
Саме звернення заявника до органів поліції та внесення відомостей про кримінальні провадження до Єдиного реєстру досудових розслідувань не підтверджує факт вчинення заінтересованою особою стосовно неї насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (постанова Верховного Суду від 26.05.2022 року у справі №165/3472/21).
У постанові Верховного Суду від 09.06.2022 року у справі №216/4309/21 вказано, що докази, що додають до заяви, мають стосуватись місця вчинення домашнього насильства, ризиків безпеки постраждалої особи, вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи, тобто докази мають стосуватись обґрунтованих побоювань з приводу того, що особа (кривдник) здатний вдатися до небезпечних проявів домашнього насильства у будь-якому його вигляді - психологічному, фізичному, економічному, тощо. Це можуть бути докази застосування психологічного насильства, приниження гідності, жорстокого поводження з боку заінтересованої особи до заявника, катування, нелюдського поводження, що передбачає спричинення сильних фізичних та душевних страждань, тривалість та системність протиправної поведінки кривдника та докази того, що останній не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, продовжує агресивні дії по відношенню до заявника, не бажає змінювати свою поведінку, а тому існує ризик продовження кривдником таких дій, а отже і необхідність застосування обмежувального припису є обґрунтованими. В якості доказів до заяви можуть додаватись, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення, складений уповноваженою особою органів Національної поліції; терміновий заборонювальний припис стосовно кривдника, винесений працівником уповноваженого підрозділу поліції; обмежувальний припис, винесений судом у кримінальному провадженні; інші документи, які засвідчують факт насильства; витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Саме по собі звернення заявника до органів поліції, служби у справах дітей та внесення відомостей про кримінальні провадження до ЄРДР не є належними доказами на підтвердження факту вчинення домашнього насильства при розгляді заяви у порядку цивільного судочинства.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. 
Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 
Звертаючись до суду, ОСОБА_1 вказувала, що зі сторони її чоловіка ОСОБА_2 щодо неї та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосовується домашнє насилля. 
На підтвердження її доводів надано терміновий заборонний припис стосовно кривдника ОСОБА_2 від 14.03.2026 року та по тексту заяви вказано, що на розгляді у Саксаганському районному суді м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває справа №214/2162/26 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП. 
При цьому, суд зазначає, що матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_2 притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП, яка передбачає настання відповідальності за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого чи вчинення зазначених діянь стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи, позаяк постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30.03.2026 року провадження у справі №214/2162/26 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП було закрито, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. 
Наданий терміновий заборонний припис стосовно кривдника не може бути безумовною підставою для видачі обмежувального припису та має оцінюватись судом у сукупності з іншими доказами, які надають сторони при розгляді справи, однак суд зауважує, що інших належних та допустимих доказів суду надано не було, клопотань про їх витребування до суду також не надходило. 
Таким чином, зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що сварки та непорозуміння, які мають місце у відносинах заявника та заінтересованої особи свідчать про наявність між ними конфлікту, однак при цьому беззаперечно не підтверджують факту вчинення заінтересованою особою домашнього насильства, не визначають ризиків настання насильства у майбутньому, його продовження чи повторного вчинення, чинників і умов, які створюють або можуть створити небезпеку для заявника та малолітнього ОСОБА_4 , що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а відтак у суду відсутні підстави для видачі обмежувального припису.
Керуючись ст. ст. 4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 90, 133, 141, 258-259, 263-265, 268, 3501-3505, 354, 355, 430 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ), в інтересах якої діє адвокат Богославський Андрій Сергійович, про видачу обмежувального припису.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом 30-ти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.В. Попов. 

Повне рішення складено 20 квітня 2026 року.