ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
23 лютого 2026 року справа №200/5954/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Компанієць І.Д., суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту поліції особливого призначення “Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2025 року у справі № 200/5954/25 (головуючий суддя І інстанції – Зінченко О.В.) за позовом Департаменту поліції особливого призначення “Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” до ОСОБА_1 про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив: 
- стягнути з ОСОБА_1 на користь Департаменту поліції особливого призначення “Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” балансову вартість не повернутого майна у розмірі 7535 грн.
В обґрунтування позову зазначив, що лейтенант поліції ОСОБА_1 проходив службу в полку управління поліції особливого призначення № 3.
Відповідача звільнено 09.07.2025 зі служби в поліції у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України. 
Відповідно до відомості на повернення від 08.07.2025 № 74 відповідач при звільненні не повернув матеріальні цінності, які було отримано останнім у тимчасове індивідуальне користування.
18.07.2025 ОСОБА_1 був попереджений про необхідність повернення матеріальних цінностей протягом 5 діб з моменту отримання листа № 10016-2025, але станом на 05.08.2025 матеріальні цінності не повернув.
Згідно довідки про балансову вартість основних засобів станом на 01 липня 2025 року від 21.07.2025 № 169 балансова вартість не повернутих відповідачем матеріальних цінностей становить 7535 гривень.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись з рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити постанову, якою задовольнити позов в повному обсязі.

Обґрунтування апеляційної скарги.
Суд першої інстанції не врахував, що ст. 12 Закону № 160 передбачено, що у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності зі служби, або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку. Видання наказу про притягнення до матеріальної відповідальності щодо звільненої особи Законом № 160 не передбачено.
Особа, яка внаслідок неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі ст. 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання невигідних для нього наслідків.
Враховуючи режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дана постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи. 
Апеляційним судом витребувано у Донецького окружного адміністративного суду справу, однак суд першої інстанції листом повідомив, що всі документи у цій справі сформовано в електронному вигляді та експортовано в КП “Діловодство спеціалізованого суду”.
Верховний Суд листом від 19.08.2022 № 2097/0/2-22 на лист вх. № 1730/0/1-22 щодо надання Науково-консультативною радою при Верховному Суді висновку з питань, пов`язаних з електронним адміністративним судочинством повідомив, що підстав для звернення до НКР щодо надання вченими-членами НКР наукових висновків немає. Суд проводить розгляд справи за матеріалами судової справи у паперовій або електронній формі в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (ч. 9 ст. 18 КАС України)
Відповідно до листів Державної судової адміністрації України від 01.08.2018 № 15-14040/18, від 13.09.2018 № 15-17388/18 судами забезпечено сканування та експортування в підсистему “Електронний суд” матеріалів всіх судових справ, як перебували в провадженні суддів станом на 01.08.2018. Тобто вказана підсистема містить усі матеріали судової справи.
Отже, враховуючи зазначені листи, апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі “Електронний суд”.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.
Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.

Встановлені обставини справи.
Лейтенант поліції ОСОБА_1 проходив службу на посаді заступника командира взводу № 3 роти № 4 штурмового батальйону № 1 (“ ІНФОРМАЦІЯ_2 ”) полку управління поліції особливого призначення № 3.
Наказом ДПОП “ОШБ “Лють” від 09.07.2025 № 627 о/с “По особовому складу” лейтенанта поліції ОСОБА_1 заступника командира взводу № 3 роти № 4 штурмового батальйону № 1 (“ ІНФОРМАЦІЯ_2 ”) полку управління поліції особливого призначення № 3 звільнено зі служби в поліції відповідно до пункту 6 у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у виді звільнення із служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
Відповідно до відомості на повернення від 08.07.2025 № 74 відповідач при звільненні не повернув наступні матеріальні цінності, які було отримано ним у тимчасове індивідуальне користування, а саме: ліжко розкладне – 1 шт.; казанок MIL-TEC 14664000; колір олива – 1 шт.; грілка газова однокамфорна INTERTOOL GS-0001 з газовим балоном 220 r INTERTOOL GS-0022 – 1 шт.; тактичний каремат розкладний 6-ти секційний – 1 шт.; сидіння в чохлі з кріпленням на ремні – 1 шт.; плащ накидка “пончо” з трьохшарової тканини, анти-тепловізійний захист (важкий) – 1 шт.
18.07.2025 ОСОБА_1 попереджено про необхідність повернення матеріальних цінностей протягом 5 діб з моменту отримання листа № 10016-2025, але станом на 05.08.2025 матеріальні цінності не повернуті.
Доповідною запискою від 22.07.2025 № 19731-2025 заступник начальника відділу логістики УПОП № 3 ДПОП “ОШБ “Лють” капітан поліції Коржинський А. В., повідомив про те що ОСОБА_1 у зв`язку зі звільненням з місця служби не повернув матеріальні цінності, які було отримано останнім у тимчасове індивідуальне користування, а саме: ліжко розкладне – 1 шт. (номенклатурний № 131201506, вартість 2450,00 грн.); казанок MIL-TEC 14664000, колір олива – 1 шт. (номенклатурний № 11130102005, вартість 1190,00 грн.); грілка газова однокамфорна INTERTOOL GS-0001 з газовим балоном 220 r INTERTOOL GS 0022 – 1 шт. (номенклатурний № 11130688, вартість 700,00 грн.); тактичний каремат розкладний 6-ти секційний – 1 шт. (номенклатурний № 1812020583, вартість 975,00 грн.); сидіння в чохлі з кріпленням на ремні – 1 шт. (номенклатурний № 111406010, вартість 290,00 грн.); плащ накидка “пончо” з трьохшарової тканини, анти-тепловізійний захист (важкий) – 1 шт. (номенклатурний № 1113009147, вартість 8250,00 грн.).
Т. в. о. начальника управління - командиром полку управління поліції особливого призначення № 3 Департаменту поліції особливого призначення “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” 28.07.2025 затверджено висновок службового розслідування, проведеного за фактом втрати службових посвідчень, спеціального жетону та матеріальних цінностей, які видаються в індивідуальне тимчасове користування, окремими поліцейськими взводу № 3 роги № 4 штурмового батальйону № 1 (“ ІНФОРМАЦІЯ_2 ”) полку управління поліції особливого призначення № 3 Департаменту поліції особливого призначення “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ”.
У зазначеному висновку, зокрема, визначено, що лейтенант поліції ОСОБА_1 за порушення службової дисципліни, вимог пункту 1 частини першої статті 18 Закону України “Про Національну поліцію”, пунктів 10, 13 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту, вимоги підпункту 29 пункту 2 розділу II посадової інструкції (завдання та обов`язки) заступника командира взводу № 3 роти № 4 полку УПОП № 3 ДПОП “ОШБ “Лють” від 28.04.2025, пункту 9 розділу II Порядку оформлення, обліку, видачі спеціальних жетонів поліцейським, затвердженого наказом МВС України від 23.12.2015 № 1614, пункту 11 розділу III Порядку оформлення, виготовлення, обліку, видачі, знищення службових посвідчень Національної поліції України, затвердженого наказом МВС України від 26.04.2017 № 347, а саме не вжив заходів щодо належного контролю за збереженням матеріальних цінностей їх та поверненням, не здав службове посвідчення видане на його ім`я серії ДНП № 040045, заступник командира взводу № 3 роти № 4 штурмового батальйону № 1 (“ ІНФОРМАЦІЯ_2 ”) полку УПОП № З ДПОП “ОШБ “Лють” підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності, однак, враховуючи, що останнього відповідно до наказу ДПОІІ “ОШБ “Лють” від 09.07.2025 № 627 о/с звільнено зі служби в поліції, дисциплінарне стягнення не застосовувати.
Факт отримання вищезазначених предметів підтверджується роздавальними відомостями від 04.07.2023 № 1/14 № 23/14, № 24/14, № 25/14, та від 10.07.2024.
Згідно довідки про балансову вартість основних засобів станом на 01 липня 2025 року від 21.07.2025 № 169 балансова вартість не повернутих Відповідачем матеріальних цінностей становить 7535 гривень.
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що позивачем не надано доказів наявності хоч однієї підстави для матеріальної відповідальності відповідача, встановленої Законом «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі».

Оцінка суду.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VIII (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 580), який є спеціальним нормативним актом, що регулює проходження служби в поліції.
Згідно з частиною першою статті 18 Закону № 580 поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.
На підставі частини першої статті 19 Закону № 580 у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.
Відповідно до частини другої статті 19 Закону № 580 підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.
Відповідно до статті 60 Закону № 580 проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
За загальним правилом, під час вирішення справ даної категорії пріоритетними є норми спеціальних законів. При цьому загальні норми можуть застосовуватися субсидіарно, тобто в тих випадках, коли спірні правовідносини не врегульовані нормами спеціального законодавства або врегульовані не повністю.
Разом з тим, в Законі № 580 відсутня норма щодо матеріальної відповідальності поліцейських, відшкодування матеріальної шкоди заподіяної поліцейським при виконанні ним службових обов`язків, тому до спірних правовідносин мають бути застосовані положення інших нормативно-правових актів.
До правовідносини в цій справі підлягають застосуванню Закон України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" від 03.10.2019 № 160-IX (далі - Закон № 160), який визначає підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків.
Відповідно до статті 2 Закону № 160 його дія поширюється на військовослужбовців під час виконання ними обов`язків військової служби, військовозобов`язаних та резервістів під час проходження ними зборів, а також осіб рядового та начальницького складу правоохоронних органів спеціального призначення, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України, сил цивільного захисту, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державного бюро розслідувань, співробітників Служби судової охорони (далі - особи).
Згідно з пунктом 4 статті 1 Закону № 160 матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.
На підставі частини першої статті 3 Закону № 160 підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.
Відповідно до частини другої статті 3 Закону № 160 умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.
Як визначено статтею 7 Закону № 160 розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду. Обчислення розміру шкоди проводиться з урахуванням ступеня зносу військового та іншого майна за встановленими нормами.
Згідно зі статтею 8 Закону № 160 посадові (службові) особи зобов`язані письмово доповісти командиру (начальнику) про всі факти завдання шкоди протягом доби з моменту виявлення таких фактів.
У разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб. Щодо шкоди, завданої командиром (начальником), розслідування призначається письмовим наказом старшого за службовим становищем командира (начальника).
Розслідування повинно бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення. В окремих випадках зазначений строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив розслідування, але не більше ніж на один місяць.
За результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.
Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню. Наказ доводиться до винної особи під підпис.
Частина перша статті 6 Закону № 160-IX встановлює, що особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі:
1) виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій;
2) виявлення факту приписки в нарядах чи інших документах фактично не виконаних робіт, викривлення звітних даних або обману держави в інший спосіб;
3) завдання шкоди у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин;
4) вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення;
5) якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей.
Статтею 9 Закону № 160-IX визначено обставини, що виключають матеріальну відповідальність.
Згідно зі статтею 10 Закону № 160-IX відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону.
Особа, яка завдала шкоду, за згодою командира (начальника) може добровільно відшкодувати її розмір повністю або частково, передати для відшкодування завданої шкоди рівноцінне майно або відремонтувати чи відновити пошкоджене, про що видається відповідний наказ. Не допускається відшкодування завданої шкоди рівноцінним майном у разі втрати чи пошкодження зброї, боєприпасів, спеціальної техніки та іншого майна, що відповідно до закону вилучене з цивільного обороту або обмежене в обороті.
Відшкодування шкоди, завданої військовозобов`язаним чи резервістом під час проходження ним зборів, здійснюється в судовому порядку за позовом військової частини, установи, організації, закладу або в іншому встановленому законом порядку в разі відмови військовозобов`язаного чи резервіста від її добровільного відшкодування.
Відшкодування шкоди, визначеної частиною другою статті 6 цього Закону, здійснюється в судовому порядку за позовом військової частини, установи, організації, закладу в разі відмови особи від її добровільного відшкодування.
Відшкодування такої шкоди, завданої командиром (начальником), здійснюється в судовому порядку за позовом військової частини, установи, організації, закладу, командир (начальник) якої (якого) старший за службовим становищем, у разі відмови особи від її добровільного відшкодування.
У разі притягнення особи, яка завдала шкоду, до кримінальної відповідальності відшкодування шкоди здійснюється шляхом пред`явлення військовою частиною, установою, організацією, закладом цивільного позову в кримінальному провадженні в порядку, встановленому законом.
У разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку (частина 1 статті 12 № 160-IX).
Частина перша статті 14 Закону № 160 передбачає, що наказ командира (начальника) про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності може бути оскаржено старшому за службовим становищем командиру (начальнику) та/або до суду в порядку, передбаченому законодавством.
Отже, Закон № 160 передбачає вичерпний перелік випадків, коли відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку, а саме: згідно ч. 3, 4, 5 ст. 10 та ч. 1 ст. 12 цього Закону, як то зазначено в наведеній вище нормі ч. 1 ст. 10 Закону № 160.
При цьому, відшкодування шкоди в судовому порядку здійснюється за наявності однієї із таких умов:
1) в разі звільнення особи притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби за умови відмови особи від її добровільного відшкодування;
2) якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийняте до звільнення особи зі служби за умови відмови від її добровільного відшкодування;
3) шкода завдана військовозобов`язаним чи резервістом під час проходження ним зборів;
4) притягнення особи, яка завдала шкоду, до кримінальної відповідальності відшкодування шкоди;
5) завдання шкоди, визначеної частиною другою статті 6 цього Закону ( шкода завдана посадовими (службовими) особами, винними в незаконному звільненні зі служби чи переміщенні військовослужбовця, поліцейського, особи рядового та начальницького складу, за шкоду, завдану у зв`язку з виплатами такій особі матеріального і грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці за час проходження служби на нижчеоплачуваній посаді, несуть повну матеріальну відповідальність у судовому порядку).
В решті випадків відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи.
Як свідчать матеріали справи, позивачем не надано доказів видачі наказу командиром полку управління поліції особливого призначення № 3 Департаменту поліції особливого призначення “Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” про притягнення позивача до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню, у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування.
Відтак, виходячи з положень ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 12 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» відповідача не можна вважати винною особою, притягнутою до матеріальної відповідальності, а наказ т. в. о. начальника управління - командиром полку управління поліції особливого призначення № 3 Департаменту поліції особливого призначення “Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” від 28.07.2025 про затвердження висновку службового розслідування, проведеного за фактом втрати службових посвідчень, спеціального жетону та матеріальних цінностей, які видаються в індивідуальне тимчасове користування, окремими поліцейськими взводу № 3 роги № 4 штурмового батальйону № 1 (“ ІНФОРМАЦІЯ_2 ”) полку управління поліції особливого призначення № 3 Департаменту поліції особливого призначення “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” - не можна вважати наказом про притягнення відповідача до матеріальної відповідальності, що в свою чергу виключає підстави для стягнення з відповідача завданої шкоди, про які зазначає позивач.
Отже, в даному випадку визначені Законом № 160 підстави для застосування до відповідача судового порядку відшкодування шкоди, відсутні.
За таких обставин суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Оскільки судове рішення в межах доводів апеляційної скарги є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для її задоволення та скасування рішення суду першої інстанції відсутні.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту поліції особливого призначення “Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2025 року у справі № 200/5954/25 – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2025 року у справі № 200/5954/25 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення 23 лютого 2026 року.
Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення в порядку, визначеному ст. 328 КАС України.
Повне судове рішення складено 23 лютого 2026 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді А.В. Гайдар

Е.Г. Казначеєв