СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 року м. Харків Справа № 917/319/24 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Крестьянінов О.О., суддя Тихий П.В.,
за участю секретаря судового засідання: Курило Є.П.,
від позивача (апелянта): Пітецький В.В., ордер серія АН №1534301 від 16.10.2024;
від відповідача: Карасенко О.О., ордер серія ВІ № 1348575 від 26.01.2026;
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 (вх. № 190 П/2), 
на додаткове рішення Господарського суду Полтавської області від 14.01.2026 у справі № 917/319/24 (суддя Ківшик О.В.),
за позовом ОСОБА_1 , м. Миргород Полтавської області, 
до Товариства з обмеженою відповідальністю підприємства оптово-роздрібної торгівлі "Квінта", м. Миргород Полтавської області, 
про стягнення 514 367, 30 грн,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Господарського суду Полтавської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю підприємства оптово-роздрібної торгівлі "Квінта" (далі - ТОВ ПОРТ "Квінта", відповідач) грошових коштів в сумі 514367,30грн вартості частки у статутному капіталі товариства.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 був учасником ТОВ ПОРТ "Квінта" із часткою розміром 25,171% статутного капіталу товариства. Враховуючи, що 28.09.2020 позивача було виключено із складу учасників на підставі його власної заяви, загальними зборами учасників товариства прийнято рішення від 14.11.2020 про виплату частки статутного капіталу товариства у сумі 514367,30грн, яка мала би бути проведена у строк до 24.09.2021, однак станом на момент подання цього позову так і не виплачена, що стало підставою для звернення з позовом до суду. 
Рішенням Господарського суду Полтавської області від 27.11.2025 у справі №917/319/24 позов задоволено. Стягнуто з ТОВ ПОРТ "Квінта" на користь ОСОБА_1 514367,30грн ринкової вартості частки учасника підприємства та 7715,51грн витрат по сплаті судового збору.
Приймаючи рішення у даній справі, господарський суд першої інстанції виходив з того, що позивач, як учасник ТОВ ПОРТ "Квінта", реалізував своє право на вихід із вказаного товариства, передбачене статутом товариства та чинним законодавством, а тому у ТОВ ПОРТ "Квінта" виник зустрічний обов`язок визначити та виплатити ОСОБА_1 вартість його частки в статутному капіталі товариства, виходячи з її ринкової вартості станом на день, що передував виключенню позивача зі складу учасників товариства. Встановивши відсутність доказів виплати позивачу вартості частки в статутному капіталі ТОВ ПОРТ "Квінта" станом на час звернення з позовом до суду, господарський суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.
12.12.2025 до Господарського суду Полтавської області від представника ОСОБА_1 – адвоката Пітецького В.В. надійшла заява про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу у справі №917/319/24 в сумі 37400,00грн.
18.12.2025 до місцевого господарського суду від представниці відповідача – адвоката Карасенко О.О. надійшли заперечення на заяву позивача про винесення додаткового рішення у цій справі, за змістом яких остання просила зменшити розмір витрат на правничу допомогу з огляду, зокрема, на недотримання заявником процедури заявлення до стягнення з іншої сторони вказаних витрат.
Додатковим рішенням Господарського суду Полтавської області від 14.01.2026 у справі №917/319/24 у задоволенні заяви позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу адвоката в розмірі 37400,00грн - відмовлено.
Означене додаткове рішення мотивовано тим, що позивач не дотримався передбаченої законом процесуальної процедури, зокрема: не подав орієнтовного розрахунку судових витрат на правничу допомогу разом із першою заявою по суті спору (позовною заявою) та не заявив про намір отримати компенсацію таких витрат до закінчення судових дебатів. За висновками суду, наведене свідчить про недотримання позивачем вимог ст.ст. 124, 129 ГПК України та є підставою для відмови в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу.
Не погодившись із вищевказаним рішенням, позивач – ОСОБА_1 звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати додаткове рішення Господарського суду Полтавської області від 14.01.2026 у справі №917/319/24 та прийняти нове судове рішення, яким стягнути з ТОВ ПОРТ "Квінта" на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 37400грн, понесені у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції.
Апелянт вважає, що оскаржуване додаткове рішення винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, внаслідок чого вказане рішення є незаконним та підлягає скасуванню, виходячи з наступного: 
- висновки місцевого суду щодо несвоєчасності подання заяви про ухвалення додаткового рішення не відповідають дійсності, оскільки як заява, в якій позивач вперше просив стягнути з відповідача вказані судові витрати, була подана до суду разом з доказами їх понесення 12.12.2025, тобто протягом п`яти днів після ухвалення та підписання рішення суду відповідно до вимог ч. 8 ст. 129 ГПК України;
- апелянт наголошує на тому, що оскільки у позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача на свою користь судові витрати, а під час під час судових дебатів представником позивача було підтримано позовні вимоги повністю та заявлено про стягнення всіх судових витрат, тому він дотримався передбаченого законом порядку на подання заяви;
- положення ч. 2 ст. 244 ГПК України передбачають можливість подання заяви про ухвалення додаткового рішення до закінчення строку на виконання рішення;
- оскільки позивачем були виконані всі умови процесуального законодавства для стягнення витрат на правничу допомогу, а саме: зазначено в позовній заяві попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, заявлено про задоволення позову та стягнення судових витрат до закінчення судових дебатів, а також подано докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, апелянт вважає, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено у задоволення заяви позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, що є підставою для скасування оскаржуваного додаткового судового рішення.

Згідно з витягом із протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду 02.02.2026 для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Крестьянінов О.О., суддя Тихий П.В.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 09.02.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Господарського суду Полтавської області від 14.01.2026 у справі № 917/319/24; встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв, клопотань та письмових пояснень; призначено розгляд апеляційної скарги у справі №917/319/24 на 03.03.2026 о 10:00 год у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61022, м. Харків, просп. Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань №104.
10.02.2026 до Східного апеляційного господарського суду від ТОВ ПОРТ "Квінта" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач заперечує проти доводів та вимог апеляційної скарги позивача, просить залишити її без задоволення, а оскаржуване додаткове рішення суду першої інстанції без змін. Свою позицію обґрунтовує наступним:
- у позовній заяві ОСОБА_1 зазначив, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат складає 7715,51грн, що відповідало розміру сплаченого судового збору за подання позову; однак, попереднього (орієнтовного) розрахунку саме витрат на правничу допомогу позивачем не було подано до суду, як і не було зроблено заяву про понесення позивачем таких витрат протягом всього розгляду справи;
- крім того, відповідач зауважив, що до заяви позивача про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат не було додано опису робіт (наданих послуг), а наданий прибутковий касовий ордер не відповідає вимогам законодавства щодо розрахункових документів.
Ухвалами Східного апеляційного господарського суду від 27.02.2026 та від 03.03.2026 задоволено заяву представниці відповідача - адвоката Карасенко О.О. та представника позивача - адвоката Пітецького В.В. про їх участь у судових засіданнях по справі №917/319/24 у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
У судовому засіданні апеляційної інстанції 03.03.2026 брали участь в режимі відеоконференції представники позивача (апелянта) та відповідача.
Представник позивача (апелянта) підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, просив суд її задовольнити, скасувати оскаржуване додаткове рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу.
Представниця відповідача заперечувала проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у своєму відзиві, просила залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 2 наведеної статті передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Розглянувши матеріали господарської справи, доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні представників сторін, судова колегія Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.
У провадженні Господарського суду Полтавської області перебувала справа №917/319/24 за позовом ОСОБА_1 до відповідача ТОВ ПОРТ "Квінта" про стягнення 514367,30грн вартості частки у статутному капіталі товариства; розгляд справи здійснювався за правилами загального позовного провадження.
У судовому засіданні 27.11.2025 суд прийняв рішення без його оголошення згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України.
Господарський суд Полтавської області рішенням від 27.11.2025 (складеним та підписаним 09.11.2025) позов задовольнив у повному обсязі та стягнув з ТОВ ПОРТ "Квінта" на користь ОСОБА_1 514367,30грн ринкової вартості частки учасника підприємства та 7715,51грн витрат по сплаті судового збору.
12.12.2025 до господарського суду першої інстанції від представника ОСОБА_1 надійшло клопотання про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи №917/319/24 у розмірі 37400,00грн.
18.12.2025 від представника відповідача надійшли заперечення на заяву про винесення додаткового рішення у даній справі, які обґрунтовані недотриманням заявником встановленої процесуальним законодавством процедури відшкодування витрат на правову допомогу.
За результатами оцінки наданих доказів та пояснень сторін суд встановив, що ані позивачем, ані його представником (після укладення договору на правову допомогу) до закінчення судових дебатів у справі не було подано заяву щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, у тому числі й усно в судових засіданнях. При цьому, суд відзначив, що у судовому засіданні 20.11.2025 після викладення представником позивача своїх позовних вимог на уточнююче запитання суду стосовно наявності будь-яких доповнень до заключного слова, представник позивача відповів про відсутність таких, заяв про . 
Суд першої інстанції у судовому засіданні 20.11.2025 після закінчення судових дебатів оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення та призначив дату судового засідання для його проголошення на 27.11.2025 на 10:30.
Матеріали справи свідчать, що заява про ухвалення додаткового рішення, в якій позивач вперше просив стягнути з відповідача вказані судові витрати, була подана до суду разом з доказами їх понесення 12.12.2025, тобто після ухвалення рішення від 27.11.2025 у даній справі. До цього моменту в матеріалах справи були відсутні докази понесення витрат на професійну правову допомогу позивачем.
З огляду на наведені обставини, місцевий господарський суд ухвалив оскаржуване додаткове рішення від 14.01.2026, в якому дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви представника позивача про ухвалення додаткового рішення у справі про стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу.

Надаючи кваліфікацію спірних правовідносин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення заяви, виходячи з наступного.
За приписами п. 5 ч. 1 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно з ч.ч. 1 та 2 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Колегія суддів враховує, що необхідність подання попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, забезпечує можливість іншій стороні належним чином підготуватися до спростування витрат, які вона вважає необґрунтованими та доводити неспівмірність таких витрат, заявивши клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, відповідно, забезпечує дотримання принципу змагальності. Крім того, попереднє визначення суми судових витрат надає можливість судам у визначених законом випадках здійснювати забезпечення судових витрат та своєчасно (під час прийняття рішення у справі) здійснювати розподіл судових витрат.
Кожна судова інстанція має вирішувати питання про розподіл судових витрат, тому за наведеними положеннями ст. 124 ГПК України особа має подати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, до суду тієї інстанції, де такі витрати були понесені.
Аналогічний правовий висновок Верховного Суду викладений у постановах від 14.02.2019 у справі №916/24/18, від 21.06.2022 у справі №908/574/20.
З урахуванням вказаних обставин вирішення питання стосовно витрат, які позивач поніс у суді першої інстанції, має вирішуватися з урахуванням положень ч. 2 ст. 124 ГПК України, а саме того, чи подавала особа відповідний розрахунок до цього суду.
Частина 8 ст. 129 ГПК передбачає, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Таким чином, відшкодування судових витрат здійснюється у разі подання разом з першою заявою по суті спору попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат та наявності відповідної заяви сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, якщо справа розглядається з повідомленням учасників справи з проведенням дебатів, а відповідні докази надані цією стороною або до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. При цьому перевірка цих доказів та надання їм оцінки здійснюється судом у разі дотримання цього порядку, оскільки за інших обставин розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, не може бути здійснений.
У додатковій постанові від 17.12.2021 у справі №10/5026/290/2011 (925/1502/20) Верховний Суд зазначив, що право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, виходячи з положень ст.ст. 124, 129 ГПК, кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також, що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою - до закінчення судових дебатів (подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.01.2022 у справі №921/221/21, від 31.05.2022 у справі №917/304/21).
Дана правова позиція викладена також у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26.06.2024 у cправі №904/2404/18.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 161 ГПК України при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.
Судова колегія зазначає, що у даному випадку позивачем не було виконано усі вимоги вказаного процесуального законодавства, оскільки разом з позовною заявою, яка є першою заявою по суті спору в суді першої інстанції, не надано попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат на правничу допомогу (як і загалом будь-якої суми витрат на правничу допомогу) до закінчення судових дебатів представником позивача не заявлено про відшкодування судових витрат (витрат на правничу допомогу) в суді першої інстанції, відповідну заяву представник позивача виклав у заяві про ухвалення додаткового рішення від 12.12.2025, яка була подана вже після закінчення розгляду справи по суті, що позивачем і не заперечується.
При цьому, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги позивача про те, що у позовній заяві він просив стягнути з відповідача на свою користь судові витрати, а під час під час судових дебатів представником Верещаки О.В. було підтримано позовні вимоги повністю та заявлено про стягнення всіх судових витрат в порядку ч.8 ст.129 ГПК України, з огляду на наступне.
З досліджених матеріалів справи судом встановлено, що у позовній заяві позивачем наведено орієнтовний розрахунок судових витрат, що складаються виключно з витрат на сплату судового збору в сумі 7715,51 грн.
Водночас, будь-якого належного обґрунтування об`єктивної неможливості врахування у позовній заяві попереднього розрахунку цих витрат на професійну правничу допомогу у сумі 37400,00грн позивачем суду не надано та матеріали справи не містять.
З наявних у справі доказів вбачається, що станом на момент ухвалення рішення Господарського суду Полтавської області від 27.11.2025 у даній справі позивач не подав саме попередній розрахунок витрат на правничу допомогу у сумі 37400,00грн та не надавав суду доказів на підтвердження факту понесення ним витрат на правову допомогу у суді першої інстанції, і при цьому представник позивача не заявив до закінчення судових дебатів про намір надати відповідні докази після ухвалення судового рішення.
Отже, позивач – ОСОБА_1 пропустив один з обов`язкових етапів практичної реалізації принципу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу (див. постанову Верховного Суду від 01.11.2023 у справі №905/493/22).
Судова колегія приймає до уваги, що незаявлення до ухвалення судового рішення про необхідність розподілу витрат на правничу допомогу та про подання відповідних доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат. При цьому сам по собі факт подання доказів понесення витрат на правничу допомогу протягом встановленого законом п`ятиденного строку не змінює обов`язку заявника вказати про необхідність розподілу витрат на правничу допомогу та про подання відповідних доказів до судових дебатів.
Аналогічна правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 07.02.2024 у справі №910/216/23.
Суд апеляційної інстанції у даному випадку вбачає, що позивачем у позовній заяві було наведено розрахунок суми судових витрат, які він поніс у зв`язку із розглядом справи, що складається виключно з витрат на сплату судового збору в сумі 7715,51грн. Будь-якого попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат на правничу допомогу ані позовна заява, ані інші матеріали справи не містять.
Представник позивача брав участь у судових засіданнях у даній справі (у тому числі, у судових дебатах 20.10.2025), в яких останнім не було наведено попереднього розрахунку та не зроблено заяву про намір подання доказів на підтвердження понесених витрат на правову допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення у справі, що підтверджується заслуханим апеляційним судом протоколами відповідних судових засідань та не заперечується апелянтом.
Разом з цим, колегія суддів наголошує, сам по собі факт наведення позивачем у позовній заяві розрахунку суми судових витрат (судового збору), які він поніс у зв`язку із розглядом справи, без відповідного попереднього розрахунку витратна правничу допомогу, жодним чином не спростовує висновок місцевого господарського суду про недотримання ОСОБА_1 та його представником встановленого законом порядку реалізації права на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, оскільки заяви, що стосується саме витрат на професійну правничу допомогу, яка б змістовно висловлювала намір позивача отримати відшкодування цих витрат за результатами розгляду справи в суді першої інстанції, матеріали справи не містять та позивачем суду не надано (див. постанову Верховного Суду від 07.02.2024 у справі №910/216/23).
У свою чергу, наведення позивачем у позові розрахунку судових витрат, які складаються виключно зі сплати судового збору, саме по собі не є тотожним попередньому (орієнтовному) розрахунку витрат на правничу допомогу та не є заявою про намір подати докази їх фактичного понесення після ухвалення рішення. Так само саме лише усне клопотання представника позивача, викладене у судовому засіданні 20.11.2025 про те, що він просить відшкодувати всі судові витрати, не звільняє сторону від обов`язку надати попередній розрахунок саме витрат на правничу допомогу та чітко заявити (усно або письмово) до закінчення судових дебатів про намір реалізувати право на компенсацію відповідних витрат. Інше тлумачення фактично нівелювало б зміст ч. 8 ст. 129 ГПК України.
Подібна за змістом правова позиція Верховного Суду про те, що зазначення учасником справи орієнтовного розміру витрат на правничу допомогу, який змістовно не висловлює намір останнього отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування цих витрат, виключає можливість задоволення поданої в подальшому таким учасником заяви про ухвалення додаткового рішення за умови, що до судових дебатів останній не заявив про подання доказів на підтвердження зазначених витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, викладена у постанові від 08.09.2025 у справі №756/5565/23.
Водночас судова колегія наголошує, що суд не наділений повноваженнями діяти замість сторони та формувати за неї процесуальну позицію щодо розподілу витрат. Реалізація права на компенсацію витрат на професійну правничу допомогу є проявом диспозитивності, а тому залежить виключно від належної та своєчасної ініціативи відповідної сторони. За відсутності чітко вираженої заяви до закінчення судових дебатів, висловленої у порядку ч. 8 ст. 129 ГПК України, суд позбавлений процесуальних підстав для подальшого вирішення питання про такі витрати.
Враховуючи вищевикладене, з огляду на недотримання позивачем приписів ч. 8 ст. 129 ГПК України внаслідок неподання ним попереднього розрахунку витрат на правничу допомогу та доказів їх понесених до завершення розгляду справи, а також не заявлення представником під час розгляду справи (до закінчення стадії судових дебатів) про намір подання таких доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення, Східний апеляційний господарський суд погоджується з висновком Господарського суду Полтавської області про наявність підстав для відмови у задоволенні заяви позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу адвоката в розмірі 37400,00грн
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги позивача наведених висновків суду не спростовують та фактично зводяться до переоцінки обставин, встановлених місцевим судом, яким надана належна правова оцінка.
Таким чином, оскільки доводи заявника апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального права під час прийняття оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що судом першої інстанції належним чином досліджені обставини, що мають значення для справи, а викладені в оскаржуваному судовому рішенні висновки відповідають фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, а додаткове рішення Господарського суду Полтавської області від 14.01.2026 у справі №917/319/24 підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Господарського суду Полтавської області від 14.01.2026 у справі №917/319/24 – залишити без задоволення.
Додаткове рішення Господарського суду Полтавської області від 14.01.2026 у справі №917/319/24 – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення; порядок і строки оскарження постанови передбачені ст.ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повну постанову складено 13.03.2026.

Головуючий суддя Н.О. Мартюхіна

Суддя О.О. Крестьянінов 

Суддя П.В. Тихий