УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №279/5770/25 Головуючий у 1-й інст. Недашківська Л. А. 
Категорія 39 Доповідач Коломієць О. С. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Коломієць О.С.
суддів Талько О.Б., Григорусь Н.Й.
розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну справу №279/5770/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором
за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» 
на рішення  Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 04 листопада 2025 року, ухвалене під головуванням судді Недашківської Л.А.
в с т а н о в и в :
У вересні 2025 року ТОВ «Споживчий центр» звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в розмірі 21 038,07 грн, з яких: 10 610,00 грн сума заборгованості за основним боргом, 8 778,07 грн сума заборгованості за відсотками, 1 650,00 грн комісії. Вирішити питання судових витрат.
В обґрунтування позову зазначало, що 09.03.2023 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №09.03.2023-100002450, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 11 000,00 грн, строком на 56 днів, тобто до 03 травня 2023 року. Отримавши кошти від фінансової компанії останній своїх зобов`язань не виконав, тому утворилась заборгованість за кредитним договором в розмірі 21 038,07 грн, з яких: 10 610,00 грн сума заборгованості за основним боргом, 8 778,07 грн сума заборгованості за відсотками, 1 650,00 грн комісії.
У добровільному порядку спір не вирішено, що змусило товариство звернутись до суду із зазначеним позовом.
Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 04 листопада 2025 року позовні вимоги ТОВ «Споживчий центр» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» 16 378, 05 грн заборгованості за кредитним договором №09.03.2023-100002450 від 09.03.2023 року, станом на 03.05.2023 року, судовий збір у розмірі 1 865,24 грн.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ТОВ «Споживчий центр» подало апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати в частині відмовлених позовних вимог щодо відсотків і комісії та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у відповідній частині. 
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. 
Зазначає, що сторона позивача не погоджується з позицією суду першої інстанції щодо визначення розміру заборгованості по процентам за кредитним договором. Відповідно до заявки споживчого кредиту проценти розраховуються шляхом множення Кредиту/залишку Кредиту (база розрахунку) на кількість днів користування Кредитом/залишком Кредиту та на процентну ставку, яка застосовується у відповідному періоді. 
Вказує, що зі змісту Заявки кредитного договору №09.03.2023-100002450 (кредитної лінії) слідує, що відповідно до умов кредитного договору №09.03.2023-100002450 від 09.03.2023 (надалі – «Договір») Позичальнику надається Кредит на наступних умовах: 1. Дата надання/видачі кредиту - 09/03/2023; 2. Сума Кредиту: 11 000,00 грн. 3. Строк, на який надається Кредит - 56 днів з дати його надання. 4. Дата повернення (виплати) кредиту - 03.05.2023; 5. Період користування кредитом – кожні наступні 14 днів з дня надання кредиту (надалі – «черговий період»). 6. Період користування ставкою «Економ» – період фактичного користування Кредитом, протягом якого застосовується фіксована Процентна ставка «Економ», який розпочинається в день, наступний за днем сплати Позичальником повністю всіх платежів (частини Суми Кредиту, нарахованих Процентів, Комісії), нарахованих на дату платежу, та закінчується в дату поточного чергового періоду (надалі-період «Економ»). 7. Ставка «Економ» – фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1.2% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом першого чергового періоду та протягом періоду «Економ». Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку 8. Ставка «Стандарт» – стандартна фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1.5% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається Кредит, окрім першого чергового періоду та періоду «Економ». Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку 9. Проценти розраховуються шляхом множення Кредиту/залишку Кредиту (база розрахунку) на кількість днів користування Кредитом/залишком Кредиту та на процентну ставку, яка застосовується у відповідному періоді. Відтак, можна провести наступний розрахунок: 14 х (11 000 / 100 х 1.2) = 1 848,00 грн – розмір заборгованості за процентами за перші 2 чергових періоди за ставкою «Стандарт» 42 х (11 000,00 / 100 х 1.5) = 6 930,00 грн - розмір заборгованості за процентами за наступні 2 чергових періоди за ставкою «Економ» 1 848,00 + 6 930,00 = 8 778, 00 грн – загальний розмір заборгованості за процентами. 
Вважає, що розрахунок заборгованості за кредитним договором проведений з урахуванням строку кредитування, виходячи із розміру відсотків, визначених в кредитному договорі.
Звертає увагу, що судом першої інстанції неправомірно відмовлено в нарахуванні та стягненні комісії, оскільки ТОВ «Споживчий центр» надає кошти у кредит без відкриття рахунків у власній установі, на відміну від банківського кредиту, то плата за надання кредиту, на картку, зазначену позичальником, є виправданим. Відповідач не був позбавлений права отримати кредит у відділенні ТОВ «Споживчий центр» (ТМ «ШвидкоГроші»), уникнувши додаткових витрат. Безоплатність надання цих послуг законодавством не встановлена. 
Відповідач своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористався.
Рішення суду першої інстанції переглядається лише в частині стягнутих відсотків та відмови у стягненні комісії, а тому в іншій частині не перевіряється судом апеляційної інстанції на предмет законності та обґрунтованості.
Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7 та ч.2 ст. 369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.
Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.
У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. При цьому дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року в справі № 1519/2-5034/11 (провадження № 61-175сво21)).
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 23.03.2026 року, є дата складення повного судового рішення 31.03.2026 року.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 25 листопада 2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір (оферти) № 09.03.2023-100002450, відповідно до умов якого відповідач отримав грошові кошти в розмірі 11 000,00 грн та зобов`язався повернути кредит, сплатити відсотки, комісію, виконати інші зобов`язання у строки, визначені договором. 
Сторони узгодили, що кредит надано на строк 56 днів, а саме з 09.03.2023 по 03.05.2023; період користування кредитом-кожні наступні 14 днів з дня надання кредиту, зі сплатою 438 % річних. Згідно з графіком платежів, сума кредиту становить 11 000,00 грн, відсотки за користування кредитом становлять 5 378,05 грн.
Позивач умови договору виконав, надавши відповідачу грошові кошти в розмірі 11 000,00 грн за договором №09.03.2023-100002450 від 09.03.2023 року, що стверджується копією квитанції від 09.03.2023 року (а.с.20).
Оскільки відповідач порушив умови договору, станом на 03.05.2023 року (в межах погодженого сторонами строку кредитування), суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач має заборгованість за кредитним договором в розмірі 16 378,05 грн, з яких: 11 000,00 грн сума основного боргу, відсотки за користування кредитом становлять 5 378,05 грн.
Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив з того, що при визначенні розміру відсотків, які підлягають стягненню з відповідача за кредитним договором, судом враховано, що відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором, а тому відсотки за користування кредитом становлять 5 378,05 грн, решта сума відсотків нарахована позивачем поза межами строку кредитування. 
Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення заборгованості з відповідача за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитом в розмірі 3 400,03 грн та заборгованості по комісії за надання кредиту у сумі 1 650,00 грн, суд першої інстанції виходив з їх безпідставності, оскільки вказані відсотки були нараховані стороною позивача за межами передбаченого умовами договору строку кредитування, а умови договору в частині зобов`язання позичальника сплачувати комісію за надання кредиту є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Однак з такими висновками суду погодитись повністю неможливо виходячи з наступного. 
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).
Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Особливості застосування змінюваної процентної ставки за договором про надання споживчого кредиту встановлюються законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.
Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Встановлено, що 25.11.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір (оферти) № 09.03.2023-100002450, відповідно до умов якого відповідач отримав грошові кошти в розмірі 11 000,00 грн.
Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» у кредитному договорі повинна бути зазначена денна процентна ставка, її розрахунок та загальні витрати за споживчим кредитом (крім споживчих кредитів, виконання зобов`язань за якими забезпечено заставою/іпотекою або правом довірчої власності), орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. У разі відсутності у кредитодавця інформації про вартість певної додаткової та/або супутньої послуги, що надається споживачу третьою особою під час укладення договору про споживчий кредит, орієнтовна вартість такої послуги визначається відповідно до пункту 7 частини третьої статті 9 цього Закону. Усі припущення, використані для обчислення орієнтовної реальної річної процентної ставки та/або орієнтовної загальної вартості кредиту, повинні бути зазначені. 
Згідно пункту 4 частини 3 статті 9 Закону України «Про споживче кредитування» інформація, що надається кредитодавцем споживачу, зазначена у частині другій цієї статті, має містити відомості зокрема про тип процентної ставки (фіксована, змінювана), порядок її обчислення , у тому числі порядок її зміни, а також індекси, що застосовуються для розрахунку змінюваної процентної ставки. Індекс, що застосовується для розрахунку змінюваної процентної ставки, повинен відповідати вимогам, встановленим Цивільним кодексом України. 
Відповідно до частин 3, 4 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки має базуватися на припущенні, що договір про споживчий кредит залишається дійсним протягом погодженого строку та що кредитодавець і споживач виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі.
Якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки або інших платежів за послуги кредитодавця, включених до загальних витрат за споживчим кредитом при обчисленні реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення, реальна річна процентна ставка та денна процентна ставка обчислюються на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит.
Денна процентна ставка розраховується у процентах за формулою:
ДПС = (ЗВСК/ЗРК)/t ? 100%, де
ДПС - денна процентна ставка;
ЗВСК - загальні витрати за споживчим кредитом;
ЗРК - загальний розмір кредиту;
t - строк кредитування у днях.
Частиною 1 статті 534 ЦК України, у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.
Відповідно до паспорту споживчого кредиту, проценти розраховуються шляхом множення Кредиту/залишку Кредиту (база розрахунку) на кількість днів користування Кредитом/залишком Кредиту та на процентну ставку, яка застосовується у відповідному періоді (зворот а.с.21). 
Відповідно до умов кредитного договору №09.03.2023-100002450 від 09.03.2023 (надалі – «Договір») Позичальнику надається Кредит на наступних умовах: 1. Дата надання/видачі кредиту - 09/03/2023; 2. Сума Кредиту: 11 000,00 грн. 3. Строк, на який надається Кредит - 56 днів з дати його надання. 4. Дата повернення (виплати) кредиту - 03.05.2023; 5. Період користування кредитом – кожні наступні 14 днів з дня надання кредиту (надалі – «черговий період»). 6. Період користування ставкою «Економ» – період фактичного користування Кредитом, протягом якого застосовується фіксована Процентна ставка «Економ», який розпочинається в день, наступний за днем сплати Позичальником повністю всіх платежів (частини Суми Кредиту, нарахованих Процентів, Комісії), нарахованих на дату платежу, та закінчується в дату поточного чергового періоду (надалі-період «Економ»). 7. Ставка «Економ» – фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1.2% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом першого чергового періоду та протягом періоду «Економ». Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку 8. Ставка «Стандарт» – стандартна фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1.5% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається Кредит, окрім першого чергового періоду та періоду «Економ». Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку 9. Проценти розраховуються шляхом множення Кредиту/залишку Кредиту (база розрахунку) на кількість днів користування Кредитом/залишком Кредиту та на процентну ставку, яка застосовується у відповідному періоді. 
Відтак, з урахуванням умов кредитного договору, загальний розмір процентної ставки складає 8 778 грн, виходячи з наступного розрахунку: 14 днів х (11 000,00 грн / 100 х 1.2) = 1 848,00 грн – розмір заборгованості за процентами за перші 2 чергових періоди за ставкою «Стандарт»; 42 дня х (11 000,00 грн / 100 х 1.5) = 6 930,00 грн - розмір заборгованості за процентами за наступні 2 чергових періоди за ставкою «Економ» ; 1 848 грн + 6 930 грн = 8 778 грн – загальний розмір заборгованості за процентами.
Відтак, розрахунок заборгованості за кредитним договором проведений позивачем з урахуванням строку кредитування 56 днів, виходячи із розміру відсотків, визначених в кредитному договорі. 
У зв`язку з цим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що рішення суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за нарахованими відсотками за користування кредитом в розмірі 5 378,05 грн не відповідає вимогам закону.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» відсотків необхідно змінити, збільшивши їх розмір з 5 378,05 грн до 8 778,08 грн. 
Однак колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення заборгованості по комісії за надання кредиту виходячи з наступного.
Так у заявці кредитного договору (кредитної лінії) п.10 зазначено: «Комісія, пов`язана з наданням Кредиту (надалі – «Комісія») – 15% від суми Кредиту та дорівнює 1 650,00 грн. Розраховується шляхом множення суми Кредиту (база розрахунку) на розмір Комісії у відсотковому значенні. Нараховується Кредитором та обліковується в день видачі кредиту».
10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі №204/224/21 у постанові від 06.11.2023 дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
Відповідно до ч. 5 ст. 216 ЦК України, вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.
У постанові ВС від 31.07.2025 у справа № 199/441/21 зазначено, що положення договору про надання споживчого кредиту, які передбачають здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні Закону України «Про захист прав споживачів», є нікчемними і окреме рішення суду про визнання їх недійсними не вимагається.
Так в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням заборгованості по кредитам, що надаються відповідачу та за які позивачем встановлена комісія.
При цьому колегія суддів звертає увагу, що не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги, що відповідач своїм підписом на договорі також підтвердив, що ознайомлений з усіма умовами, в тому числі й порядком та строками повернення кредиту, сплати процентів та комісії, розуміє та зобов`язується їх виконувати.
Враховуючи те, що позивач не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору (оферти), то умова укладеного між позивачем та відповідачем кредитного договору №09.03.2023-100002450 від 09.03.2023 щодо сплати комісії є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Таким чином висновок суду першої інстанції про відсутність підстав стягнення з відповідача на користь позивача суми комісії за кредитним договорам є вірним.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №09.03.2023-100002450 від 09.03.2023 в розмірі відсотків на суму 8 778, 00 грн, а тому розмір загальної суми заборгованості становить 19 778,00 грн.
Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
За подачу позову позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн, за подачу апеляційної скарги відповідачем – 3 633,60 грн, а тому з урахуванням пропорційності задоволених позовних вимог (94%) з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним витрати зі сплати судового збору у розмірі 5 692,65 грн (2 277,06 грн за подачу позову та 3 415,59 грн за подачу апеляційної скарги).
Відповідно до п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.
Керуючись ст. 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд
у х в а л и в :
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» задовольнити частково.
Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 04 листопада 2025 року змінити, збільшивши розмір стягнутої з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованості за кредитний договір №09.03.2023-100002450 від 09.03.2023 з 16 378,05 грн до 19 778,00 грн та судового збору з 1 865,24 грн до 2 277,06 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» понесені витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 3 415,59 грн.
У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Судді