ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

26 лютого 2026 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 201/8212/25
Головуючий у першій інстанції – Киреєв О. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/415/26

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:
головуючого-судді: Онищенко О.І.
суддів: Скрипка А.А., Шарапова О.Л. 
Позивач: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс»
Відповідач: ОСОБА_1 
Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1 
Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 21 жовтня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (суддя Киреєв О.В.), ухвалене у м. Носівка, -
В С Т А Н О В И В:
У червні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 849915865 від 11 червня 2021 року в розмірі 35 396,14 грн. 
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 11 червня 2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір у формі електронного документа з використанням електронного підпису, право вимоги за яким відповідно до укладеного договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року перейшло до ТОВ «Таліон Плюс», а відповідно до договору факторингу №05/0820-01 від 05 серпня 2020 року до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс». 29 травня 2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» укладено договір факторингу №29/05/25-Е, за умовами якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 849915865 від 11 червня 2021 року. ОСОБА_1 належним чином не виконув свої зобов`язання за договором, в результаті чого виникла заборгованість у розмірі 35 396,14грн, з яких: 16 192,74 грн - заборгованість по кредиту; 19 203,40 грн - заборгованість по відсотках за користування кредитом, у зв`язку з чим позивач і звернувся до суду з даним позовом.
Рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 21 жовтня 2025 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено: стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС», заборгованість за кредитним договором № 849915865 від 11 червня 2021 року у сумі 35 396, 14 грн, а також судові витрати у загальному розмірі 9 422,40 грн, у тому числі: 2 422,40 грн судового збору та 7 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив із доведеності укладення 11 червня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 кредитного договору № 849915865 в електронній формі, за яким відповідач отримав 17 500 грн. Однак зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів належним чином не виконав, унаслідок чого утворилась заборгованість у заявленому розмірі. Також суд дійшов висновку про доведеність набуття права вимоги у позивача, оскільки право грошової вимоги до відповідача послідовно перейшло за договорами факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року (ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» - ТОВ «Таліон Плюс»), № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року (ТОВ «Таліон Плюс» - ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс») та № 29/05/25-Е від 29 травня 2025 року (ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» - ТОВ «ФК «ЕЙС»), предмет яких охоплює, зокрема, майбутні вимоги. Відступлення конкретної вимоги за договором № 849915865 підтверджено реєстрами прав вимоги/реєстром боржників (витяги № 151 від 14 вересня 2021 року, № 10 від 31 липня 2023 року, № б/н від 29 травня 2025 року) як невід`ємними додатками до договорів. Заперечення відповідача про неможливість відступлення права вимоги через укладення первісного договору факторингу до виникнення його зобов`язання суд відхилив. Суд у порядку ст.141 ЦПК України провів розподіл судових витрат, стягнувши з відповідача на користь позивача судовий збір та витрати на правничу допомогу в заявленому розмірі, оскільки клопотання про їх зменшення та доведення неспівмірності відповідачем не подано.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове - про відмову у задоволенні позову. ОСОБА_1 в апеляційній скарзі посилається на те, що суд не надав належної оцінки доказам щодо набуття позивачем права грошової вимоги за кредитним договором № 849915865 від 11 червня 2021 року. На думку апелянта, позивач не підтвердив належними, достатніми та беззаперечними доказами безперервний перехід права вимоги на кожному етапі відступлення за договорами факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, № 05/0820-01 від 05.08.2020 та № 29/05/25-Е від 29.05.2025. При цьому первісний договір факторингу укладено до виникнення зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим попередній кредитор не міг відступити неіснуючу вимогу, а похідні відступлення не створюють у останнього набувача права вимоги. Додатково апелянт посилається на відсутність доказів повідомлення його про відступлення права вимоги у порядку, визначеному п. 4.21 кредитного договору. Відповідач також звертає увагу на неналежність поданої копії електронного кредитного договору, як доказу його укладення. Так, у тексті договору відсутні повні ідентифікаційні відомості про позичальника зокрема прізвище, ім`я та побатькові у вступній частині та розділі 5, а також відсутні відомості, що дають змогу перевірити накладення електронних підписів сторін . Крім того, апелянт зазначає, що визначений позивачем розмір заборгованості за процентами не відповідає засадам справедливості, добросовісності та розумності, оскільки передбачена договором процентна ставка 1,3 % на день є непропорційно високою та призводить до дисбалансу договірних прав і обов`язків на шкоду позичальнику, у зв`язку з чим відповідна умова договору є несправедливою.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.
Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Зазначеним вимогам закону відповідає судове рішення суду першої інстанції. 
Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Приписами ч. 2 ст. 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи, крім іншого, зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).
Згідно з приписами ст. 12, ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з вимогами чинного законодавства України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений у зобов`язанні строк (термін) його виконання (ст. 526, 527, 530 ЦК України).
Статтею 525 ЦК України передбачена заборона односторонньої відмови від зобов`язання або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі (ст.1055 ЦК України).
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: - надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Статтею 12 вказаного Закону встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Також частиною 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.
Судом встановлено, що 11 червня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (кредитодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) укладено кредитний договір № 849915865, за умовами якого кредитодавець надав позичальниці кредит у сумі 17 500 грн на умовах строковості, зворотності та платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит і сплатити проценти відповідно до умов договору, його додатків та правил кредитодавця (а.с. 32 - 35). 
Відповідно до пунктів 1.2-1.3 договору кредит надано строком на 126 днів, а строк дії договору обчислюється з моменту його укладення і триває до закінчення строку, на який надано кредит, але в будь-якому разі - до повного виконання сторонами зобов`язань. 
Згідно з пунктами 1.4-1.6 договору проценти за користування кредитом нараховуються за дисконтною ставкою 0,69 % на день (251,85 % річних), а у разі прострочення здійснення будь-якого чергового платежу за графіком умова про дисконтну ставку скасовується і з наступного дня після дати платежу застосовується базова ставка 1,30 % на день (474,50 % річних) до моменту повного погашення простроченої заборгованості, після чого умови дисконтної ставки можуть застосовуватися знову. 
Пунктами 1.7-1.10 договору передбачено повернення частини тіла кредиту та нарахованих процентів кожні 14 днів відповідно до графіка платежів (додаток № 1), при цьому проценти нараховуються щоденно на фактичний залишок заборгованості. У разі порушення строків платежів кредитодавець здійснює коригування зобов`язань позичальника та надає оновлений графік шляхом відображення в особистому кабінеті. Відповідно до пункту 1.11 договору перехід від дисконтної до базової ставки у визначених договором випадках не є зміною істотних умов договору.
При цьому договором зазначено, що за умови застосування базової ставки орієнтовна загальна вартість кредиту становить 35 351,96 грн
Додаток № 1 «Графік платежів», який є невід`ємною частиною кредитного договору № 849915865 від 11 червня 2021 року, підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором MNV66ZQ7. Графіком передбачено ануїтетні платежі кожні 14 днів протягом 126 днів користування кредитом (з 25.06.2021 по 15.10.2021) у розмірі 2 997,76 грн кожен, що включають частину суми кредиту та нараховані проценти, при цьому перший платіж 25 червня 2021 року розподілено так: 1 307,26 грн - на погашення суми кредиту та 1 690,50 грн - на погашення процентів (а.с. 34 зворот - 35).
На виконання ухвали Носівського районного суду Чернігівської області від 15 вересня 2025 року, якою витребувано відповідні відомості, АТ «Універсал Банк» листом від 07.10.2025 № БТ/Е-14913, до якого додано виписку за картковим рахунком № НОМЕР_1 за період з 11.06.2021 по 16.06.2021, повідомило, що на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , емітовано платіжну картку № НОМЕР_1 , на яку 11.06.2021 зараховано 17 500 грн. Фінансовим номером телефону за цим рахунком зазначено НОМЕР_3 (а.с. 158-165).
Дані про позичальника (ПІБ, РНОКПП та номер телефону), зазначені у кредитному договорі № 849915865 і Додатку № 1, узгоджуються з відомостями, наданими АТ «Універсал Банк».
За вказаних обставин, колегія суддів вважає встановленим факт укладення між ОСОБА_1 та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» кредитного договору № 849915865 від 11 червня 2021 року із дотриманням вимог статті 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Крім того, договором визначено істотні умови кредитування, зокрема суму кредиту - 17 500 грн, строк користування кредитом - 126 днів та порядок і розмір нарахування процентів: за дисконтною процентною ставкою 0,69 % на день (251,85 % річних) за умови здійснення чергових платежів у строки, визначені графіком, а у разі прострочення будь-якого платежу - за базовою процентною ставкою 1,30 % на день (474,50 % річних) з наступного дня після дати такого платежу до моменту погашення простроченої заборгованості (пункти 1.2-1.6 договору).
ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» свої зобов`язання за договором виконало, що підтверджується платіжним дорученням від 11 червня 2021 року та випискою за картковим рахунком (а.с.9, 164).
Згідно з розрахунком заборгованості ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відповідачу за договором № 849915865 за період з 11 червня 2021 по 14 вересня 2021 року нараховано заборгованість у розмірі 32 449 грн, з яких 16 192,74 грн - тіло кредиту та 16 256,26 грн - проценти за користування кредитом. Проценти нараховано відповідно до пунктів 1.4-1.6 договору: за дисконтною ставкою 0,69 % на день - у межах періодів належного виконання графіка (11.06.2021-25.06.2021 та 02.07.2021-09.07.2021), а у зв`язку з простроченням чергового платежу, визначеного графіком, - за базовою ставкою 1,30 % на день з наступного дня після дати такого платежу (26.06.2021-01.07.2021). При цьому враховано часткову оплату 2 997,76 грн від 01 липня 2021 року, яку зараховано: 1 307,26 грн - у погашення суми кредиту та 1 690,50 грн - у погашення процентів (а.с. 44-45).
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з нарахованим розміром заборгованості, оскільки він проведений виходячи з умов договору та в межах строку його дії.
28 листопада 2018 року між ТОВ «Таліон Плюс» (Фактор) та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Клієнт) укладено договір факторингу №28/1118-01, за умовами якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (а.с.61-64). Пунктом 8.2. договору встановлено, що строк договору закінчується 28 листопада 2019 року, але у будь-якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором. Пунктом 3.1.3 договору встановлено, що фінансування сплачується фактором на банківський рахунок клієнта, зазначений у розділі 13 цього договору. Сума фінансування вважається отриманою після її зарахування на рахунок клієнта (а.с. 73-83).
28 листопада 2019 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено додаткову угоду №19 до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31 грудня 2020 року (а.с. 84).
31 грудня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено додаткову угоду №26 до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, згідно з якою текст договору факторингу викладено у новій редакції. Зокрема, пункти 1.3, 4.1 викладено у такій редакції: право вимоги - права грошових вимог клієнта до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Наявне право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимоги, по формі, встановленій у відповідному додатку. Право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права вимоги до боржника та додаткового оформлення не потребує (а.с. 85-94).
Додатковими договорами (№27 від 31 грудня 2021 року, №31 від 31 грудня 2022 року, №32 від 31 грудня 2023 року) до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року строк дії Договору факторингу продовжувався відповідно до 31 грудня 2022 року, до 31 грудня 2023 року, до 31 грудня 2024 року (а.с. 95-97).
У витязі з реєстру прав вимоги №151 від 14 вересня 2021 року зазначено під номером 1690 боржника ОСОБА_1 , кредитний договір №849915865 від 11 червня 2021 року з загальною сумою відступленої грошової вимоги 32 449 грн, у тому числі: 16 192,74 грн - тіло кредиту; 16 256,26 грн - проценти за користування кредитом (а.с. 70-72).
Згідно з протоколом від 14 вересня 2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» передало, а ТОВ «Таліон Плюс» прийняло за Реєстром прав вимоги № 151 права вимоги щодо 3 286 боржників. Актом звірки взаєморозрахунків сторони підтвердили, що станом на 31 грудня 2021 року ТОВ «Таліон Плюс» здійснило оплату за вказаним Реєстром у повному обсязі (а.с. 68-69).
Згідно з розрахунком заборгованості, складеним ТОВ «Таліон Плюс», станом на 31 липня 2023 року заборгованість за кредитним договором № 849915865 становить 35 396,14 грн, у тому числі: 32 449 грн - заборгованість станом на 14 вересня 2021 року (16 192,74 грн - тіло кредиту; 16 256,26 грн - проценти за користування кредитом); 2 947,14 грн (19203,40 – 16256,26) грн - проценти за користування кредитом, нараховані за період з 14 вересня 2021 року по 28 вересня 2021 року включно за ставкою 1,30 % на день (210,51 грн/день) (а.с. 43).
05 серпня 2020 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» (Фактор) та ТОВ «Таліон Плюс» (Клієнт) укладено договір факторингу №05/0820-01, за умовами якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (а.с. 62-66). Пунктом 1.3. вказаного договору передбачено, що право вимоги означає всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Право вимоги переходить від Клієнта до Фактора з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимог, по формі, встановленій у відповідному додатку (п. 4.1). Пунктами 3.1.1 – 3.1.3 договору передбачено, що сума фінансування (належна до сплати клієнту сума грошових коштів) встановлюється в кожному реєстрі прав вимоги окремо і сплачується фактором одним платежем протягом 5 банківських днів з моменту підписання сторонами такого реєстру прав вимог на банківський рахунок клієнта, зазначений в пункті 12 цього договору, і вважається отриманою після її зарахування на рахунок клієнта.
Додатковими угодами (№2 від 03 серпня 2021 року, №3 від 30 грудня 2022 року) до договору факторингу №05/0820-01 від 05 серпня 2020 року строк дії Договору факторингу продовжувався відповідно до 31 грудня 2022 року, до 30 грудня 2024 року (а.с.66 зворот, 67).
У витязі з реєстру прав вимоги №10 від 31 липня 2023 року зазначено під номером 11513 боржника ОСОБА_1 , кредитний договір №849915865 від 11 червня 2021 року з загальною сумою відступленої грошової вимоги 35 396,14 грн (а.с.60-61). Відповідно до платіжної інструкції № 4484 від 01 серпня 2023 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» сплатило ТОВ «Таліон Плюс» 2 586 694,30 грн за відступлення права вимоги згідно реєстру прав вимоги №10 від 31 липня 2023 року та договору факторингу №05/0820-01 від 05 серпня 2020 року (а.с.59 зворот).
29 травня 2025 року між ТОВ «ФК «ЕЙС» (Фактор) та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» (Клієнт) укладено договір факторингу №29/05/25-Е (а.с.45 зворот- 48), за умовами якого Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (суму позики), плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту (а.с. 48-58).
Відповідно до акту прийому-передачі та витягу з реєстру боржників до договору факторингу №29/05/25-Е від 29 травня 2025 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступив ТОВ «ФК «ЕЙС» право вимоги заборгованостей, зокрема, до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №849915865 від 11 червня 2021 року на загальну суму 35 396,14 грн, з яких: прострочене тіло 16 192,74 грн, прострочені відсотки 19 203, 40 грн (а.с. 49, 52-53).
Факт сплати ТОВ «ФК «ЕЙС» ціни відступлення права вимоги за договором факторингу № 29/05/25-Е у сумі 4 437 227,55 грн (п. 3.2 договору) підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними інструкціями № 243, 245 від 04 червня 2025 року; № 246, 247 від 05 червня 2025 року; № 248 від 06 червня 2025 року (а.с. 46-48).
Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ч.1 ст.510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.
Згідно з п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Отже, правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.
Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.
Отже, за договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункти 37, 38)).
Згідно з ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (стаття 517 ЦК України).
Відповідно до статті 519 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором.
Необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання, за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог (постанова Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі №761/33403/17).
Права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача (п.132 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20, п.90 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 серпня 2023 року у справі № 910/19199/21).
З наведених норм вбачається, що права вимоги (майнові права) можуть бути відступлені (продані) лише за існуючим зобов`язанням; первісний кредитор може відступити (продати) тільки ті права вимоги (майнові права), які дійсно існують та йому належать; відступлення (продаж) прав вимоги (майнових прав) здійснюється виключно в межах того обсягу прав, який має в такому зобов`язанні кредитор.
Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина 1 статті 1078 Кодексу).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Верховний Суд у постанові від 07 січня 2026 року у справі № 727/2790/25 (подібні правовідносини щодо договору факторингу № 28/1118-01 та наступних відступлень) роз`яснив, що факторинг допускає відступлення як наявних, так і майбутніх вимог, при цьому для розмежування таких вимог застосовуються різні критерії (для наявної - строк платежу, для майбутньої - момент виникнення), а також наголосив на необхідності індивідуалізації права грошової вимоги та можливості його визначення не пізніше моменту виникнення відповідної майбутньої вимоги.
Встановивши вказані обставини та враховуючи, що між сторонами у справі виникли кредитні правовідносини, відповідач отримав кредитні кошти, але в порядку та на умовах договору не повернув, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЕЙС» заборгованості за кредитним договором № 849915865 від 11 червня 2021 року у заявленому розмірі.
Доводи апелянта про відсутність у позивача права вимоги з огляду на укладення договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року до виникнення зобов`язання за кредитним договором є безпідставними, оскільки за змістом статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути як наявна, так і майбутня грошова вимога, а матеріали справи підтверджують, що договір № 28/1118-01 був чинним у період виникнення спірного зобов`язання та передбачав відступлення прав вимоги, конкретизованих у реєстрах прав вимоги.
При цьому конкретна вимога до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 849915865 належним чином індивідуалізована витягом з реєстру прав вимоги № 151 від 14 вересня 2021 року, який є додатком до договору факторингу та містить істотні для ідентифікації вимоги дані (боржник, номер і дата кредитного договору, склад та розмір заборгованості).
Доводи апеляційної скарги про неперехід права вимоги до наступних кредиторів спростовуються сукупністю доказів, зокрема договорами факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року та № 29/05/25-Е від 29 травня 2025 року, відповідними реєстрами (витяг № 10 від 31 липня 2023 року, реєстр боржників до договору № 29/05/25-Е), а також доказами здійснення оплати за відступлення права вимоги, у зв`язку з чим підстави вважати, що ТОВ «ФК «ЕЙС» не набуло права вимоги до відповідача, відсутні.
Посилання апелянта на відсутність доказів повідомлення про відступлення права вимоги у порядку пункту 4.21 кредитного договору не впливає на дійсність заміни кредитора у зобов`язанні, оскільки відповідно до статті 516 ЦК України така заміна здійснюється без згоди боржника, а статтею 517 ЦК України передбачено право боржника вимагати доказів переходу права вимоги, які у цій справі надані та оцінені судом. 
Заперечення щодо неналежності копії електронного кредитного договору також є безпідставними, оскільки факт укладення договору № 849915865 та волевиявлення відповідача підтверджуються сукупністю доказів, зокрема підписанням Додатка № 1 одноразовим ідентифікатором MNV66ZQ7, узгодженістю ідентифікаційних даних позичальника у договорі/додатку з відомостями банку, а також фактом зарахування 17 500 грн на платіжну картку, емітовану на ім`я відповідача і здійсненням ним платежу (часткової оплати) відповідно до графіка платежів.
Доводи апелянта про несправедливість процентної ставки зводяться до незгоди з умовами договору, однак нарахування процентів здійснено відповідно до пунктів 1.4-1.6 кредитного договору (0,69 % на день за дисконтною ставкою та 1,30 % на день за базовою ставкою у разі прострочення) та в межах строку кредитування, тоді як належних і допустимих доказів, які б спростовували поданий розрахунок заборгованості або свідчили про неправильність застосованих умов договору, апелянт не надав.
Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду, а тому апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував обставини справи, дав об`єктивну оцінку зібраним і дослідженим в судовому засіданні доказам та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.
Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 375, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 21 жовтня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом 30 днів з дня складення повної постанови.

Головуючий: Судді: