КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 квітня 2026 року справа №320/28362/24
Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Вищого господарського суд України , Верховного Суду про зобов`язання вчинити певні дії,
в с т а н о в и в:
До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Вищого господарського суду України, Верховного Суду, у якому просить суд:
- визнати протиправним дії Вищого господарського суду України щодо нарахувань та виплати у грудні 2023 (3 робочі дні), січні 2024 , лютому 2024 та березні 2024 (15 робочій, днів) ОСОБА_1 суддівської винагороди та сум компенсації за невикористані дні щорічної та додаткової соціальної відпусток відповідно до Закону Україні «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-УІ на підставі пункту 7 розділу! XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-УІІІ; 
- визнати протиправною відмову Вищого господарського руду України « нарахуванні та виплати у грудні 2023 (3 робочі дні), січні 2024 , лютому 2024 та березні 2024 (15 робочих днів) ОСОБА_1 суддівської винагороди га сум компенсації за невикористані дні щорічної та додаткової соціальної відпусток згідно з положеннями пункту 2 частини третьої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-УІІІ (із розрахунку посадового окладу судді спеціалізованого суду); 
- стягнути з Вищого господарського суду України (01016, м. Київ, вул. Олександра Копиленка, буд. 6; ідентифікаційний код: 00018738) за рахунок видактів Верховного Суду на. користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ) борг по суддівській винагороді за грудень 2023 (3 робочі дні), січень 2024 , лютий 2024 та березень 2024 (і 5 робочих днів) у розмірі 521145 (п`ятсот двадцять одна тисяча сто сорок п`ять) грн 86 коп. та борг по компенсації за невикористані дні відпустки у кількості 55 днів у розмірі 477717 (чотириста сімдесят сім тисяч сімсот сімнадцять) грн 19 коп.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач вважає протиправними дії Вищого господарського суду України щодо проведення з ним неповного розрахунку при звільненні, який полягає у виплаті за період з 27.12.2023 по 18.03.2024 суддівської винагороди та сум компенсації за невикористані дні щорічної та додаткової соціальної відпусток, обчислених без застосування базового посадового окладу судді вищого спеціалізованого суду, що визначений на підставі положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів", 
Від Верховного Суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог та зазначає, що право на отримання суддівської винагороди на підставі пункту 2 частини третьої статті 135 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» до звільнення у відставку мають лише ті судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищого господарського суду України, Вищого адміністративного суду України, які переведені до інших судів, за спеціальною процедурою, передбаченою пунктом 14-1 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII, в редакції Закону №3481-1X. Зазначає, що оскільки позивач з моменту набрання чинності Закону №3481-IX і до 18.03.2024 (дата відрахування зі штату ВГСУ) перебував на посаді судді Вищого господарського суду України, підстав для нарахування йому суддівської винагороди відповідно пункту 2 частини третьої статті 135 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» не було, що свідчить про безпідставність та необґрунтованість його позовних вимог.
Відповідач, Вищий господарський суд України, надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому наголошує на правомірності своєї поведінки у межах спірних правовідносин з огляду на обставини, наведені у відзиві. Просив відмовити у заявлених позовних вимогах.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що Постановою Верховної Ради України "Про обрання суддів" від 02.11.2006 №308-V, ОСОБА_1 обрано на посаду судді Вищого адміністративного суду України безстроково.
Рішенням Вищої ради правосуддя від 12.03.2024 №714/0/15-24 позивачка переведена на посаду судді Північного апеляційного господарського суду.
Наказом Вищого господарського руду України від 18.03.2024 №15-к відрахована зі штату ВГСУ у зв`язку з прийняттям Рішенням Вищої ради правосуддя від 12.03.2024 №714/0/15-24 "Про переведення судді Вищого господарського руду України на посаду судді Північного апеляційного господарського суду".
Згідно з наказом голови ліквідаційної комісії ВГСУ Романківа І.П. від 18.03.2024№15-к ОСОБА_1 відрахована зі штату суду 21.03.2024 з виплатою грошової компенсації за невикористані дні щорічної оплачуваної відпустки та додаткової оплачуваної відпустки.
Не погоджуючись із розміром нарахованої та виплаченої суддівської винагороди та сум компенсації, позивачка 24.04.2024 звернулась до ВГСУ із заявою про перерахунок суддівської винагороди з 27.12.2023 відповідно до базового посадового окладу судді Вищого спеціалізованого суду відповідно до положень статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII.
Листом від 28.05.2024 ВГСУ повідомив про відсутність підстав для здійснення перерахунку суддівської винагороди із застосуванням посадового окладу судді вищого спеціалізованого суду відповідно до положень статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII (далі - Закон №1402).
Позивач вважає, що ВГСУ при виплаті суддівської винагороди та грошової компенсації за невикористані дні щорічної оплачуваної відпустки та додаткової оплачуваної відпустки протиправно не нарахував та не виплатив йому грошові кошти в загальному розмірі 477717,19 грн, а тому звернувся до суду із даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.
Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Частинами першою та другою статті 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Статтею 6 Конституції України визначено, що державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Постановою Верховної Ради України "Про обрання суддів" від 02.11.2006 №308-V, ОСОБА_1 обрано на посаду судді Вищого адміністративного суду України безстроково, як це було передбачено статтею 79 Закону № 2453-VI.
Водночас згодом відбулася судова реформа, реалізована із набранням чинності 30 вересня 2016 року Закону України від 2 червня 2016 року № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» (далі Закон № 1401-VIII) та Закону № 1402-VIII.
Так, статтею 125 Конституції України (тут і далі у редакції Закону № 1401-VIII) передбачено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.
Суд утворюється, реорганізовується і ліквідовується законом, проект якого вносить до Верховної Ради України Президент України після консультацій з Вищою радою правосуддя.
Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України.
Відповідно до закону можуть діяти вищі спеціалізовані суди.
Відповідно до статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.
У преамбулі Закону № 1402-VIII зазначено, що цей Закон визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.
Статтею 4 Закону № 1402-VIII унормовано, що судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом. Зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
За правилами частин першої третьої статті 17 Закону № 1402-VIII судоустрій будується за принципами територіальності, спеціалізації та інстанційності.
Суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами (частина перша статті 135 Закону № 1402-VIII).
У свою чергу пунктом 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII визначено, що Верховний Суд України, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищий господарський суд України, Вищий адміністративний суд України діють у межах їх повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом у складі, визначеному цим Законом.
За змістом пункту 14 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII судді Верховного Суду України, Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищого господарського суду України, Вищого адміністративного суду України мають право брати участь у конкурсі на посади суддів Верховного Суду у відповідних касаційних судах у порядку, визначеному цим Законом.
При цьому згідно з пунктом 7 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення»
Закону № 1402-VIII з дня початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, Верховний Суд України, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищий господарський суд України, Вищий адміністративний суд України припиняють свою діяльність та ліквідуються у встановленому законом порядку. До припинення діяльності статус, структура, повноваження, порядок роботи, права, обов`язки, гарантії суддів цих судів визначаються Законом № 2453-VI.
У подальшому Законом України від 16 жовтня 2019 року № 193-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування» були виключені пункти 22, 23 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII, якими право суддів на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, ставилося у залежність до проходження кваліфікаційного оцінювання та підтвердження здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді.
Водночас на підставі пункту 7 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII статус, структура, повноваження, порядок роботи, права, обов`язки, гарантії суддів, зокрема отримання суддівської винагороди, суддів Верховного Суду України, Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищого господарського суду України, Вищого адміністративного суду України продовжували визначатися Законом № 2453-VI.
27 грудня 2023 року набрав чинності Закон № 3481-IX, яким внесено низку змін та доповнень до розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII, зокрема його доповнено пунктами 14-1 14-4.
Приймаючи відповідний Закон, законодавцем на меті ставилось закріплення конкретної процедури за результатами проведення якої у судді, який перебуває в штаті вищого спеціалізованого суду у ліквідації, виникає можливість щодо зміни порядку роботи, прав, обов`язків, гарантій суддів цих судів, які закріплені у Законі № 1402.
Фактично, пунктом 14-1 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону передбачено, що суддя ВССУ, ВГСУ, ВАСУ може бути переведений до апеляційного суду чи місцевого суду, що відповідає спеціалізації такого судді, у порядку, передбаченому статтями 53 та 82 цього Закону, без проведення конкурсу, з урахуванням особливостей, передбачених цим пунктом.
Переведення такого судді здійснюється Вищою радою правосуддя на підставі його особистої заяви протягом 30 днів з дня її надходження, незалежно від наявності у відповідному суді вакантної посади судді.
Заява про переведення подається суддями, зазначеними в абзаці першому цього пункту, до Вищої ради правосуддя протягом 30 днів з дня набрання чинності Законом № 3481-IX.
Судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищого господарського суду України, Вищого адміністративного суду України, переведені до інших судів, а також ті, які виявили бажання звільнитися у відставку, за статусом, рівнем грошового забезпечення та рівнем соціально-побутового забезпечення прирівнюються до суддів вищих спеціалізованих судів (пункт 14-3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII).
Таким чином, лише після проведення процедури переведення судді до іншого суду або звільнення Вищою радою правосуддя судді у відставку, за його заявою, пункті 14- 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону діє відносно судді, який виявив бажання реалізувати своє право.
Оскільки позивач з моменту набрання чинності Закону № 3481 і до 21 березня 2024 року (дата переведення до іншого суду) перебувала на посаді судді ВГСУ, підстав для нарахування їй суддівської винагороди відповідно до пункту 2 частини 3 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» не було, що свідчить про безпідставність її позовних вимог.
Щодо посилання позивача на рішення Конституційного Суду України від 26 березня 2024 року № 3-р(П)/2024 (далі - рішення КСУ), суд зазначає таке.
Зокрема, цим рішенням КСУ визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окремий припис пункту 7 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402 зі змінами в тім, що він установлює для суддів ВССУ, ВГСУ, ВАСУ до припинення діяльності цих судів гарантії, визначені Законом № 2453 зі змінами, зокрема винагороду судді.
Пунктом 2 резолютивної частини рішення КСУ встановлено, що вказаний вище припис втрачає чинність із дня ухвалення цього Рішення.
Так, відповідно до частини 1 статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Це означає, що за загальним правилом норма права діє стосовно відноси, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тобто до певних юридичних фактів застосовується той закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали.
Крім того, позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно- правових актів висловлював Конституційний Суд України у своїх рішеннях від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 05 квітня 2001 року № З-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012.
Таким чином, аналіз вищевказаного дає підстави зробити висновок про те, що судді ВССУ, ВГСУ, ВАСУ мають право на отримання суддівської винагороди відповідно до пункту 2 частини третьої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» з моменту ухвалення рішення КСУ, тобто з 26 березня 2024 року, в той час як спірні правовідносини мали місце у період до переведення до іншого суду позивача - 21березня лютого 2024 року.
Відповідно до статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:
1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;
2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.
Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
5) добросовісно;
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
За наслідком здійснення аналізу оскаржуваних дій на відповідність наведеним вище критеріям, суд, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень наведеного законодавства України, матеріалів справи, приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:
У задоволенні адміністративного позову відмовити. 

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лисенко В.І.