Справа № 234/17789/21
Провадження № 2-др/202/1/26 

ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА

Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України

(д о д а т к о в е)

25 березня 2026 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпра в складі головуючого судді Марченко Н.Ю. за участю секретаря судового засідання Мартинюк С.В., розглянувши питання про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 , про поділ майна подружжя,

У С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася з позовом, в якому просила визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя автомобіль GEELY модель MR-7151A, 2007 року випуску, квартиру АДРЕСА_1 , а також грошові зобов`язання в розмірі 11 000 доларів США за договором позики від 20.08.2018 року, укладеним між нею і ОСОБА_4 ; поділити зазначене майно між нею і ОСОБА_2 шляхом виділення і визнання за кожним із них права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 ; виділити ОСОБА_2 автомобіль GEELY модель MR-7151A, 2007 року випуску та стягнути з нього на її користь грошову компенсацію 1/2 частини цього автомобіля в розмірі 33 430 грн; поділити між ними в рівних частках (по 1/2 частині) грошове зобов`язання за договором позики від 20.08.2018 року, укладеним між нею і ОСОБА_3 .
Також позивач просила стягнути з відповідача на її користь витрати по сплаті судового збору в розмірі 3278,51 грн, витрати на проведену оцінку майна 1000 грн, а також витрати на правничу допомогу.
Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпра від 10 листопада 2025 року позов задоволено частково, а саме визнано за ОСОБА_1 в порядку поділу майна подружжя право власності на 1/2 (одну другу) частину квартири АДРЕСА_1 та стягнуто з відповідача на її користь грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля марки GEELY модель MR-7151A, 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , у розмірі 33 430 (тридцять три тисячі чотириста тридцять) грн. 
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 
Цим же рішенням стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на проведення оцінки майна в розмірі 1000 (одна тисяча) грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 3278 (три тисячі двісті сімдесят вісім) грн 51 коп. 
Призначено судове засідання для вирішення питання про розподіл витрат сторін на правничу допомогу.
Так, під час судового розгляду представником позивача – адвокатом Снєжко А.Г. були подані заяви про відшкодування позивачу витрат на правничу допомогу в розмірі 30 000 грн та витрат, пов`язаних із явкою представника до суду, в розмірі 12 622,39 грн.
Зазначені заяви обґрунтовані тим, що 20.12.2021 року між адвокатом Снєжко А.Г. та позивачкою був укладений договір про надання правової допомоги. 
Згідно з п. 3 Додатку до договору про надання правової допомоги розмір гонорару встановлений у фіксованому розмірі та складав 15 000,00 грн. 
Згідно з квитанцією до прибуткового ордеру від 20.12.2021 року позивачкою сплачено адвокату 15000,00 грн.
Краматорським міським судом Донецької області за її позовом було відкрито провадження у справі, підсудність якої в подальшому передана Індустріальному районному суду міста Дніпропетровська. 
15.12.2023 року була укладена Додаткова угода № 1 до договору про надання правової допомоги.
Згідно з умовами додаткової угоди сторони погодили виплату доплати до основного гонорару (винагороди) за надання адвокатом правничої допомоги в Індустріальному районному суді міста Дніпропетровська. 
Сторонами погоджено, що виплата доплати до основного гонорару (винагороди), визначеного сторонами у договорі про надання правової допомоги, складає 15 000,00 грн.
Адвокатом надавалися консультації та пояснення по суті справи у необмеженій кількості. До подання позовної заяви адвокатом була вивчена історія клієнта, яка, за виключенням офіційно наданих суду документів, обмежена адвокатською таємницею. На підставі отриманих від позивачки матеріалів, які стосуються спільного майна сторін, спільних боргів, невдалого попереднього звернення із позовною заявою цієї категорії, 24.12.2021 року адвокатом до Краматорського міського суду Донецької області подана позовна заява про поділ майна подружжя, після чого були проведені перемовини із адвокатом відповідача, які не призвели до позитивних результатів. Також до подання позову була проведена зустріч із ОСОБА_5 , щодо якої було заявлено клопотання про допит як свідка. Обрана стратегія захисту інтересів клієнта шляхом підготовки клопотань про витребування доказів. 
Після передачі справи до Індустріального районного суду міста Дніпра здійснювалися перемовини із відповідачем та його представником, які знов не мали позитивного результату. 
Також здійснювалися відрядження до міста Дніпра з метою ознайомлення з матеріалами справи, а саме доказами, що надійшли від третьої особи з Йорданії, та участі в судових засіданнях. Продовжувався збір доказів у зв`язку із подіями в Україні та запереченнями від представника відповідача. 
В підготовчому провадженні долучалися додаткові докази 29.02.2024 року та 16.09.2024 року. Адвокатом вирішувалися організаційні питання стосовно доставки до суду пояснень та доказів від третьої особи – заяви 29.02.2024 року та пояснень з доказами від 01.11.2024 (надійшли до суду 12.11.2024 року). Адвокатом на поштову адресу відповідача надсилалися клопотання із доказами 29.02.2024. Адвокат приймала участь в судових засіданнях в онлайн-режимі та безпосередньо у приміщенні суду.
При цьому місцем фактичного проживання та ведення професійної діяльності адвоката залишається місто Краматорськ.Отже, адвокат була вимушена здійснювати поїздки по суду на окремі судові засідання. 
Для забезпечення безпосередньої участі в судовому засіданні доводилось винаймати житло у місті Дніпрі, сплачувати за проїзд перевізникам та користуватися службою таксі. 
Квартири винаймалися у Центральному та Чечелівському районах міста Дніпра вартістю 700-800 грн за добу. 
Проїзд від місця проживання у Краматорську до місця тимчасового проживання у місті Дніпрі складає від 730 до 800 грн в один бік. Проїзд від місця розташування до приміщення суду коливається від 140 до 250 грн. 
Середній час, витрачений на відрядження, складає 3 доби, з яких 2 доби – це міжміський переїзд, 1 доба – день судового засідання. 
Прийняття участі в судовому засіданні в день його призначення неможливий, оскільки подорож займає від 5 до 6 годин. 
В укладеній 15.12.2023 року між адвокатом і позивачкою додатковій угоді № 1 до Договору про надання правничої допомоги погоджено: «пункт 4. Клієнт зобов`язаний також здійснювати оплату фактичних витрат для виконання Договору, зокрема таких: витрати на відрядження до міста Дніпро: проживання, міжміські та міські транспортні витрати, витрати на відправку процесуальних документів поштою. Орієнтовно на час складання даної додаткової угоди витрати можуть дорівнювати: за проїзд з м. Краматорська до м. Дніпра та у зворотному напрямку 1450 грн, проживання у місті Дніпро без харчування 800 грн за добу, вартість проїзду з місця проживання у м. Дніпро до приміщення суду та у зворотному напрямку 450 грн. Вартість відрядження (1 доба) оцінюється у 2000 грн. 5. Оплата фактичних витрат здійснюється шляхом їх попереднього авансування або за попередньою домовленістю між Сторонами». 
На виконання вказаного пункту позивачкою було сплачено адвокату: 
- 2878,39 грн за переїзд до приміщення суду в судове засідання 16.05.2024 року;
- 2694 грн за переїзд до приміщення суду та ознайомлення з матеріалами справи 13.01.2025 року, а саме документами, що надійшли від третьої особи з Йорданії; 
- 3950,00 грн за переїзд до приміщення суду в судове засідання, призначене на 19.05.2025;
- 3100 грн за переїзд до приміщення суду в судове засідання 17.09.25 та долучення до матеріалів справи оригіналів доказів. 
Отже, загалом просила стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 30 000 грн та витрати, пов`язані з явкою представника до суду, в розмірі 12 622,39 грн.
У свою чергу, представником відповідача – адвокатом Константиновим О.Г. 17.08.2025 року через «Електронний суд» був поданий попередній (орієнтовний) розмір судових витрат, у якому зазначено, що відповідач планує понести судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 25 000 грн, а також, що докази на підтвердження понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу будуть подані стороною відповідача після завершення судового розгляду в порядку частини 8 статі 141 ЦПК України. 
Крім того, представником відповідача було подано клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, понесених позивачкою, в якому вважав, що заявлені позивачкою витрати на правничу допомогу є завищеними та необґрунтованими, зокрема є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг та витраченим часом.
При цьому після ухвалення рішення у справі представником відповідача 13.11.2025 року була подана заява про відшкодування витрат на правничу допомогу, в якій зазначено, що між Адвокатським Бюро “КОНСТАНТИНОВ І ПАРТНЕРИ” та відповідачем для надання консультацій, збору доказів, складання необхідних документів процесуального характеру, представництва інтересів в Індустріальному районному суді м. Дніпропетровська був укладений договір № 30-08/2023 про надання правової допомоги від 30.08.2023 року.
Відповідно до додаткової угоди № 1 від 30.09.2023 року до договору № 30-08/2023 про надання правової допомоги від 30.08.2023 року сторони погодили гонорар адвоката у розмірі 25 000,00 грн, який сплачується клієнтом у строк не пізніше 2 (двох) місяців з моменту прийняття рішення у справі та підписання акта приймання-передачі наданих правових послуг.
11.11.2025 року між адвокатом і відповідачем підписаний акт приймання-передачі наданих послуг 01.01/2025 від 11.11.2025 року та звіт про надану професійну правничу допомогу та розмір гонорару за надану професійну правничу допомогу від 11.11.2025 року. 
Відповідно до акта приймання-передачі наданих послуг 01.01/2025 від 11.11.2025 року загальна вартість наданих послуг склала 25 000,00 грн. 
Отже, просив стягнути з позивача на користь відповідача понесені ним витрати на правничу допомогу у розмірі 25 000,00 грн. 
На вказану заяву представник позивача – адвокат Снєжко А.Г. подала заперечення, в яких вважала, що заява відповідача про відшкодування витрат на правничу допомогу задоволенню не підлягає, оскільки не надано доказів фактичного понесення таких витрат. 
Крім того, вважала, що стороною відповідача порушено порядок та строк подання доказів понесення витрат на правничу допомогу.
Зокрема, зауважила, що згідно з протоколом судового засідання від 29.10.2025 року та матеріалами справи до дати проведення судових дебатів представник відповідача не звернувся до суду з заявою про розподіл судових витрат. Отже, втратив право на стягнення з позивачки витрат на правову допомогу, передбачених договором про надання правової допомоги № 30-08/23 від 30.08.2023 року.
Тож, на її думку, підстав для розподілу таких витрат та їх відшкодування відповідачу немає. 
Також надала заяву, в якій просила розглянути питання про розподіл судових витрат без її участі.
При цьому в своїх додаткових поясненнях, наданих суду, представник позивача просила врахувати, що докази понесення витрат на правничу допомогу були надані нею разом із позовною заявою та додатково 26.10.2025 року – чотири копії квитанцій про сплату за виїзд до суду, які підтверджують понесення позивачкою витрат на правничу допомогу у цій справі.
В судовому засіданні представник відповідача підтримав раніше викладену ним позицію щодо судових витрат.
Розглянувши в судовому засіданні питання про розподіл між сторонами витрат на правничу допомогу, суд доходить до наступного висновку: 
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.
За змістом статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та інші витрати. 
Частинами 1-3 статті 134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.
У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Відповідно до частини 1-6 статті ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Статтею 138 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони.
Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати.
Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх представників, що пов`язані з явкою до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
При цьому частиною 1-5 статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.
Якщо сума судових витрат, заявлених до відшкодування та підтверджених відповідними доказами, є неспівмірно меншою, ніж сума, заявлена в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат (крім судового збору) повністю або частково, крім випадків, якщо така сторона доведе поважні причини зменшення цієї суми.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Відповідно до частини 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд має враховувати висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 910/12876/19 зазначено, що за пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 5 липня 2012 року № 5076-VI«Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
За пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).
Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.
Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.
У разі недотримання таких вимог суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. 
Обов?язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При цьому у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц зроблений висновок, що у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.
Розмір витрат, пов`язаних з переїздом до іншого населеного пункту та за наймання житла стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати встановлені законодавством норми. Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх законних представників, що пов`язані із прибуттям до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Водночас, розмір витрат визначається вартістю квитків на залізничний, автомобільний, водний, повітряний транспорт або ж підтвердженою вартістю пального, необхідного для переїзду до суду власним автотранспортом (постанова Верховного Суду від 12 серпня 2020 року у справі № 826/13271/16).
Крім того, беручи на себе обов`язок щодо здійснення представництва інтересів клієнта в суді, адвокат бере на себе відповідальність не лише за якусь одну дію, наприклад написання процесуального документу чи виступ у суді, а бере на себе обов`язок по вчиненню комплексу дій, метою яких є забезпечення реалізації та захисту прав і обов`язків клієнта, відтак, час, який адвокат витрачає на дорогу для участі у судовому засіданні, є складовою правничої допомоги і підлягає компенсації нарівні з іншими витратами.
Отже, участь у судовому засіданні являє собою не формальну присутність на ньому, а підготовку адвоката до цього засідання, витрачений час на дорогу до судового засідання та у зворотному напрямку, його очікування та безпосередня участь у судовому засіданні.
Такі етапи представництва інтересів у суді як прибуття на судове засідання та очікування цього засідання є невідворотними та не залежать від волі чи бажання адвоката. При цьому паралельно вчиняти якісь інші дії на шляху до суду чи під залом судового засідання адвокат не може та витрачає на це свій робочий час.
З огляду на що такі стадії як прибуття до суду чи іншої установ та очікування є складовими правничої допомоги, які в комплексі з іншими видами правничої допомоги сприяють забезпеченню захисту прав та інтересів клієнта.
З урахуванням наведеного час, який адвокат витрачає на дорогу для участі у судовому засіданні, є складовою правничої допомоги і підлягає компенсації нарівні з іншими витратами.
Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 01 грудня 2021 року у справі № 641/7612/16-ц.
При цьому відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20, відповідно до закону відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чиїх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Суд ураховує, що у цій справі позивачем були понесені витрати на правничу допомогу, надану адвокатом Снєжко Аллою Геннадіївною, в розмірі 30 000 грн, а також пов`язані з явкою адвоката до суду, в розмірі 12 622,39 грн.
Зокрема, як зазначається у заявах представника позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу, така допомога полягала у наданні консультацій у необмеженій кількості, вивчені документів, складанні та поданні позовної заяви, проведені перемовини з метою врегулювання спору з представником іншої сторони, визначенні стратегії захисту інтересів клієнта, відрядженнях до суду, ознайомленні з матеріалами справи, зборі доказів, поданні клопотань, участі адвоката в судових засіданнях тощо. Загалом 42 622,39 грн. 
У матеріалах справи наявний договір про правову допомогу від 20.12.2021 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Снєжко А.Г., додаток до цього договору та додаткова угода до нього від 15.12.2023 року, згідно з якими встановлено розмір гонорару адвоката в загальному розмірі 30 000 грн.
У цій справі адвокатом Снєжко А.Г. була складена та подана до Краматорського міського суду Донецької області позовна заява про поділ майна подружжя, ряд клопотань про долучення доказів, зокрема від 29.02.2024 та 19.09.2024. 
13.01.2025 адвокат ознайомилася безпосередньо в суді з матеріалами справи, що підтверджується її розпискою про це.
Також адвокат Снєжко А.Г. приймала участь у судових засідання 16.05.2024, 25.06.2024, 09.09.2024, 19.05.2025, 02.06.2025, 17.07.2025, 18.08.2025, 17.09.2025, 15.10.2025, 29.10.2025. 
Згідно з квитанціями до прибуткового касового ордера від 20.12.2021 та від 15.12.2023 позивачем сплачено послуги адвоката Снєжко А.Г. в загальній сумі 30 000 грн. 
Крім того, як зазначено в заявах про відшкодування судових витрат позивачем відповідно до укладених з адвокатом угод було сплачено 2878,39 грн за прибуття адвоката в судове засідання 16.05.2024 року, 2694 грн за прибуття адвоката до суду та ознайомлення з матеріалами справи 13.01.2025 року, 3950,00 грн за прибуття адвоката в судове засідання 19.05.2025 року, 3100 грн за прибуття адвоката в судове засідання 17.09.2025 року, про що надано копії платіжних документів, в яких зазначено призначення платежу.
Приймаючи до уваги, що згідно з матеріалами справи місцем здійснення адвокатської діяльності адвокатом Снєжко А.Г. є місто Краматорськ Донецької області, то суд вважає такі витрати доведеними та обґрунтованими. 
Суд бере до уваги, що стороною відповідача не наведено об`єктивних аргументів та не надано жодних доказів на підтвердження наявності підстав для зменшення таких витрат. 
На переконання суду, витрати на правничу допомогу, понесені позивачем у цій справі, які були надані адвокатом Снєжко А.Г., є розумними та обґрунтованими, а саме вони відповідають ціні позову, рівню складності справи, обсягу наданих адвокатом послуг, часу, витраченому адвокатом на надання правничої допомоги, зокрема на прибуття до суду, участь у судових засіданнях, вчинення інших процесуальних дій.
Тому ці витрати підлягають відшкодуванню позивачу за результатами розгляду справи пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У свою чергу, суд також ураховує, що відповідачем зі свого боку також були понесені витрати на правничу допомогу, надану адвокатом Константиновим О.Г., в розмірі 25 000 грн на підставі договору від 30.08.2023 року.
Згідно з копією додаткової угоди № 1 від 30.09.2023, звіту про надану правничу допомогу, акта приймання передачі наданих послуг від 11.11.2025 така правнича допомога полягала в консультації, правовому аналізі справи, зборі доказів, розробці концепції захисту, складанні процесуальних документів, представництві інтересів у суді, зокрема у судових засіданнях 02.06.2025, 17.07.2025, 18.08.2025, 17.09.2025, 15.10.2025, 29.10.2025, 10.11.2025.
Водночас суд вважає, що понесені відповідачем витрати на подання попереднього (орієнтовного) розрахунку витрат на правничу допомогу, клопотання про проведення засідання в режимі відеоконференції, клопотання про відкладення розгляду справи, зменшення витрат на правничу допомогу, а загалом на суму 4000 грн, пов`язані з реалізацією стороною її процесуальних прав, які вона здійснює на власний розсуд, у зв`язку з чим такі витрати не підлягають покладенню на позивачку. 
Отже, суд знаходить обґрунтованими витрати відповідача на правничу допомогу в розмірі 21 000 грн, які є розумними та співмірними зі складністю справи, а також обсягом наданих адвокатом послуг та витраченим на це часом. 
Твердження представника позивача про те, що стороною відповідача порушено порядок та строк подання доказів понесення витрат на правничу допомогу, а також не надано доказів їх фактичного понесення суд не приймає до уваги, оскільки 17.08.2025 року через «Електронний суд» представником відповідача був поданий попередній (орієнтовний) розмір судових витрат, а саме, що відповідач планує понести судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 25 000 грн, докази чого бутуть подані у строк, встановлений у частині 8 статті 141 ЦПК України. Після ухвалення рішення у справі представником відповідача з додержанням вказаного строку були подані відповідні докази понесених витрат. Відтак строк подання таких доказів суду не порушений. Крім того, суд наголошує, що відшкодовані стороні можуть бути витрати як ті, що фактично сплачено, так і ті, що тільки підлягають оплаті такою стороною.
Отже, суд вважає доведеним, що у цій справі позивачем обґрунтовано понесено витрати на правничу допомогу, в тому числі, що пов?язані з явкою адвоката до суду, в розмірі 42 622,39 грн, а відповідачем – в розмірі 21 000 грн. 
При розподілі витрат сторін на правничу допомогу суд виходить із того, що ціна позову у цій справі складала 477 861,85 грн (66 860 + 588 842 + 300 021,70 /курс долара на 24.12.2021 – 27,2747 грн/) : 1/2).
За результатами розгляду справи позовні вимоги задоволено частково (68,61%).
Тож із урахуванням принципу пропорційності розподілу судових витрат, позивачу підлягають відшкодуванню витрати на правничу допомогу в загальному розмірі 29 243,22 грн, а відповідачу в розмірі 6591,90 грн. 
Отже, керуючись приписами частини 10 статті 141 ЦПК України, так як на відповідача покладено більшу частину витрат, слід стягнути з відповідача на користь позивача різницю у розмірі 22 651,32 грн, тим самим звільнивши позивача від обов`язку сплачувати відповідачу понесені ним судові витрати.
Керуючись ст. 133, 134, 137, 141, 258-259, 263-265, 270 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяви представників сторін про відшкодування витрат на правничу допомогу задовольнити частково. 
Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 22 651 (двадцять дві тисячі шістсот п?ятдесят одна) грн 32 коп. 
Додаткове рішення суду може бути оскаржено учасниками справи в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.
Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
У разі скасування основного рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.
Повний текст додаткового рішення складений 25 березня 2026 року.

Суддя Наталія Марченко