ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА
про відмову у відкритті провадження в частині позовних вимог
Справа № 500/4187/25
16 лютого 2026 року	м.Тернопіль	
Суддя Тернопільського окружного адміністративного суду Юзьків М.І., розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Центрального органу охорони здоров`я ДКВС України, Державної установи "Чортківська установа виконання покарань № 26" про зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Державної установи "Чортківська установа виконання покарань № 26", Центрального органу охорони здоров`я ДКВС України, Міністерства юстиції України, у якій позивач просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність адміністрації ДУ "Чортківська установа виконання покарань № 26", яка полягає у:
неорганізації та ненаданні своєчасного належного лікування гепатиту С після встановлення діагнозу;
ігноруванні запитів на медичну інформацію та її приховуванні;
відсутності належного обстеження при прибутті до установи;
- стягнути з відповідачів солідарно компенсацію моральної шкоди у розмірі 500 000 грн (п`ятсот тисяч гривень), а саме:
170 000 грн за зараження гепатитом С у місці несвободи;
70 000 грн за затягування призначення лікування;
60 000 грн за психологічний тиск та погрози;
50 000 грн за ігнорування запитів на медичну інформацію;
40 000 грн за побиття при затриманні співробітниками спецпідрозділу "КОРД", яке було залишено без належного реагування та розслідування незважаючи на зафіксовані тілесні ушкодження;
- 110 000 грн за тримання в умовах, що аналогічні тим, які були виграні позивачем в ЄСПЛ;
- зобов`язати відповідачів надати повний текст медичної документації, що зберігається у медичній частині установи та забезпечити позивачу належне лікування.
Ухвалою суду від 21.07.2025 позовну заяву повернуто позивачу.
Не погодившись із ухвалою суду від 21.07.2025 щодо повернення позовної заяви, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку, вважаючи, що оскаржувана ухвала прийнята з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02.01.2026 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 21.07.2025 про повернення позовної заяви скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Відповідно до пункту 3.2 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, пов`язаних із соціальними виплатами" від 09.09.2010 № 19-рп/2010, головними критеріями судової спеціалізації визнається предмет спірних правовідносин і властива для його розгляду процедура.
Згідно з пункту 3.2 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями 54 народних депутатів України та Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів", Кримінально-процесуального кодексу України, Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України (щодо принципу інстанційності в системі судів загальної юрисдикції) від 12.07.2011 № 9-рп/2011 принцип спеціалізації полягає у створенні відповідних спеціалізованих судів для здійснення цивільного, кримінального, адміністративного, господарського судочинства.
Слід відзначити, що судова юрисдикція це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності.
У свою чергу, відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За визначенням, наведеним у статті 4 КАС України, адміністративний суд - це суд, до компетенції якого цим Кодексом віднесено розгляд і вирішення адміністративних справ.
Так, адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, а публічно-правовий спір це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
За правилами частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:
1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;
2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;
3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;
4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;
5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;
6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Зміст цієї норми полягає в тому, що адміністративні суди розглядають вимоги про відшкодування (стягнення або зобов`язання виплати) матеріальної та моральної шкоди лише за наявності пов`язаного публічно-правового спору, тобто якщо одночасно заявляються також конкретні вимоги щодо:
- визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акту чи окремих його положень;
- визнання протиправним та скасування індивідуального акту чи окремих його положень;
- визнання протиправними дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, або зобов`язання утриматись від вчинення певних дій, або вчинити певні дії;
- інших обставин, які вказують на існування між сторонами конкретного невирішеного публічно-правового спору, через існування якого особі було завдано відповідної шкоди;
- інших порушень прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин.
Водночас, згідно з частиною п`ятою статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.
Отже, адміністративні суди можуть розглядати вимоги про відшкодування шкоди лише за наявності таких умов: вимоги мають стосуватися шкоди, завданої лише суб`єктом владних повноважень; такі вимоги мають бути поєднані з вимогою про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень. В іншому випадку спірні відносини з приводу відшкодування шкоди (стягнення збитків/стягнення безпідставно набутих коштів) мають приватноправовий характер та, як наслідок, не можуть бути предметом справи, віднесеної до адміністративної юрисдикції.
Зі змісту позовної заяви слідує, що позивачем, серед іншого, заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідачів моральної шкоди, зокрема за зараження гепатитом С у місці несвободи; за психологічний тиск та погрози; за побиття при затриманні співробітниками спецпідрозділу "КОРД", яке було залишено без належного реагування та розслідування незважаючи на зафіксовані тілесні ушкодження; за тримання в умовах, що аналогічні тим, які були виграні позивачем в ЄСПЛ.
Суд звертає увагу, що такі вимоги про стягнення з відповідачів моральної шкоди в даному випадку не є похідними від заявлених позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльності адміністрації ДУ "Чортківська установа виконання покарань № 26", яка полягає у: відсутності належного обстеження при прибутті до установи; неорганізації та ненаданні своєчасного належного лікування гепатиту С після встановлення діагнозу; ігноруванні запитів на медичну інформацію та її приховуванні.
У випадку заявлення вимоги про відшкодування матеріальної шкоди за відсутності вимоги про вирішення публічно-правового спору, така вимога підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.
Відповідно до статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Так, відповідно до пункту 3 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, у тому числі, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Відповідно до частин першої, другої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних особистих прав, свобод чи інтересів у цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносинах, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства, а по-друге, суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є зазвичай фізична особа (стаття 19 ЦПК України).
Суд наголошує, що в силу положень частини першої статті 319 КАС України порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі "Zand v. Austria" вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.
Таким чином, розгляд справи належним судом відповідає принципу ефективності провадження як механізму судового захисту.
За такого правового регулювання та встановлених обставин, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідачів солідарно компенсацію моральної шкоди у розмірі: 170 000 грн за зараження гепатитом С у місці несвободи, 60 000 грн за психологічний тиск та погрози, 40 000 грн за побиття при затриманні співробітниками спецпідрозділу "КОРД", яке було залишено без належного реагування та розслідування незважаючи на зафіксовані тілесні ушкодження, 110 000 грн за тримання в умовах, що аналогічні тим, які були виграні позивачем в ЄСПЛ не є похідними від вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача, а тому не підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.
Відповідно до пункту 6 частини другої статті 172 КАС України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання адміністративного судочинства.
У свою чергу, відповідно до пункту 1 частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
При цьому, згідно із частиною п`ятою статті 170 КАС України повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.
У разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи (частина шоста статті 170 КАС України).
Таким чином, з огляду на зміст позовних вимог, характер спірних правовідносин та враховуючи суб`єктний склад учасників справи, суд дійшов до висновку, що у відкритті провадження у частині позовних вимог щодо стягнення з відповідачів солідарно компенсацію моральної шкоди у розмірі: 170 000 грн за зараження гепатитом С у місці несвободи, 60 000 грн за психологічний тиск та погрози, 40 000 грн за побиття при затриманні співробітниками спецпідрозділу "КОРД", яке було залишено без належного реагування та розслідування незважаючи на зафіксовані тілесні ушкодження, 110 000 грн за тримання в умовах, що аналогічні тим, які були виграні позивачем в ЄСПЛ у даній адміністративній справі слід відмовити на підставі пункту 1 частини першої статті 170 КАС України, розгляд яких відноситься до юрисдикції загального суду за правилами цивільного судочинства.
Керуючись статтями 170, 241, 248 КАС України, суддя 
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкриті провадження в адміністративній справі № 500/4187/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України , Центрального органу охорони здоров`я ДКВС України , Державної установи "Чортківська установа виконання покарань №26" про зобов`язання вчинити певні дії в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідачів солідарно компенсації моральної шкоди у розмірі: 170 000 грн за зараження гепатитом С у місці несвободи; 60 000 грн за психологічний тиск та погрози; 40 000 грн за побиття при затриманні співробітниками спецпідрозділу "КОРД", яке було залишено без належного реагування та розслідування незважаючи на зафіксовані тілесні ушкодження; 110 000 грн за тримання в умовах, що аналогічні тим, які були виграні позивачем в ЄСПЛ.
Роз`яснити позивачу, що розгляд зазначених позовних вимог належить до юрисдикції загального суду за правилами цивільного судочинства. 
Відповідно до частини другої статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.
Згідно із частиною першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.
Відповідено до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повний текст ухвали виготовлено і підписано 16 лютого 2026 року.

Суддя Юзьків М.І.