П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2026 р.	м. Одеса	Справа № 400/1731/24	

Перша інстанція: суддя Малих О.В.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача–Шляхтицького О.І.,
суддів: Федусика А.Г., Семенюка Г. В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 04.12.2025 у справі № 400/1731/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, –

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Миколаївський окружний адміністративний суд рішенням від 30.12.2024 у справі № 400/1731/24 позовні вимоги задовольнив.
Визнав протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не проведення ОСОБА_1 нарахування та виплати щомісячної фіксованої індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 31.12.2022 4463,15 грн щомісяця, відповідно до абзаців 3, 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженої о постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.
Зобов`язав ІНФОРМАЦІЯ_2 провести ОСОБА_1 нарахування та виплату щомісячної фіксованої індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 31.12.2022 4463,15 грн шомісяця, відповідно до абзаців 3, 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078. 
19.11.2025 від позивача надійшла заява про встановлення або зміну способу та порядку виконання судового рішення із зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 провести ОСОБА_1 нарахування та виплату щомісячної фіксованої індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 31.12.2022 4463,15 грн шомісяця, відповідно до абзаців 3, 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, на стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь позивача щомісячної фіксованої індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 31.12.2022 у розмірі 232083,80 грн.
В обґрунтування своєї заяви позивач зазначив, що сума нарахованої індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 31.12.2022 на виконання рішення суду склала 232083,80 грн, ле відповідач нараховану суму не виплачує, посилаючись на відсутність фінансування.
Миколаївський окружний адміністративний суд ухвалою від 04.12.2025 у справі № 400/1731/24 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення або зміну способу та порядку виконання судового рішення – відмовив.
Постановляючи вищевказану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що Миколаївський окружний адміністративний суд ухвалою від 18.06.2025 у справі № 400/1731/24 відстрочив ІНФОРМАЦІЯ_3 виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30.12.2024 року у справі № 400/1731/24 до 30.12.2025. 
За таких обставин, суд виснував, що станом на дату звернення позивачем із заявою про зміну способу і порядку виконання судового рішення строк відстрочення виконання рішення суду не сплинув, відтак вимоги позивача, викладені у заяві, є передчасними.
Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі вказує, що ухвала судом першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального, у зв`язку з чим просить її скасувати.
Апелянт, мотивуючи власну правову позицію зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2025 року, відповідно до якої апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено та скасовано ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 18.06.2025 у справі № 400/1731/24 та ухвалено нову постанову, якою у задоволенні заяви ІНФОРМАЦІЯ_1 про відстрочення виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30.12.2024 у справі № 400/1731/24 відмовлено.
Апелянт також зауважує про відсутність будь-якого аналізу з боку суду першої інстанції змісту заяви, позивач вважає, що оскаржуване рішення по даній справі порушує його право на справедливий судовий розгляд, захист прав та інтересів судом (ст. 55 Конституції України, ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод).
Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
За приписами ч. ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справ.
Відповідно до ст.129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно ст.13 Закону України Про судоустрій і статус суддів судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.
Відповідно до ч.2, 3 ст.14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Згідно ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Відповідно до ст. 373 КАС України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 378 КАС України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом) - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.
Згідно ч.3 ст. 378 КАС України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Невиконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, яке набрало законної сили, щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг протягом двох місяців з дня набрання законної сили судовим рішенням є самостійною підставою для зміни способу і порядку виконання такого судового рішення шляхом стягнення з такого суб`єкта владних повноважень відповідних виплат.
Аналіз наведених положень свідчить про те, що частина 3 статті 378 КАС України визначає невиплату грошових сум на виконання рішення суду протягом двох місяців з дня набрання законної сили судовим рішенням як самостійну підставу для заміни способу та порядку виконання рішення суду шляхом стягнення з суб`єкта владних повноважень відповідних виплат виключно для пенсійних та соціальних виплат, соціальних доплат послуг та пільг.
Колегією суддів встановлено, що рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 30.12.2024 у справі № 400/1731/24, зокрема, зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 провести ОСОБА_1 нарахування та виплату щомісячної фіксованої індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 31.12.2022 4463,15 грн щомісяця, відповідно до абзаців 3, 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.
Вказана щомісячної фіксованої індексації грошового забезпечення не є пенсійною або соціальною виплатою.
Водночас, положення статті 378 КАС України серед вказаного переліку не містять застережень щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
Відтак, сама лише невиплата позивачу фіксованої індексації грошового забезпечення на виконання рішення суду, яка нарахована відповідачем, на момент звернення з заявою про зміну способу та порядку виконання рішення суду, у даній справі не є самостійною підставою для зміну порядку та способу виконання рішення суду відповідно до положень частини 3 статті 378 КАС України.
При цьому, інших підстав для зміни способу та порядку виконання рішення суду позивачем у заяві не наведено.
З огляду на викладене, на думку колегії суддів, відсутні підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 про зміну способу та порядку виконання рішення суду.
Разом з тим, відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення або зміну способу та порядку виконання судового рішення суд виходив з того, що Миколаївський окружний адміністративний суд ухвалою від 18.06.2025 у справі № 400/1731/24 відстрочив ІНФОРМАЦІЯ_3 виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30.12.2024 у справі № 400/1731/24 до 30.12.2025. 
За таких обставин, суд виснував, що станом на дату звернення позивачем із заявою про зміну способу і порядку виконання судового рішення строк відстрочення виконання рішення суду не сплинув, відтак вимоги позивача, викладені у заяві, є передчасними.
Колегія суддів вважає слушними покликання апелянта, що судом першої інстанції, при постановленні оскаржуваної ухвали у цій справі, не врахована постанова П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2025 року, відповідно до якої апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено та скасовано ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 18.06.2025 у справі № 400/1731/24 та ухвалено нову постанову, якою у задоволенні заяви ІНФОРМАЦІЯ_1 про відстрочення виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30.12.2024 у справі № 400/1731/24 відмовлено.
Відтак, є помилковими висновки суду першої інстанції про передчасність вимог позивача, викладених у заяві про встановлення або зміну способу та порядку виконання судового рішення.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до положень частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, проте, за обставин наведених вище, беручи до уваги наведену вище практику Верховного Суду, мотивувальну частину рішення суду першої інстанції слід змінити.
За таких обставин, апеляційну скаргу слід задовольнити частково.
Керуючись статтями 308, 309, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Змінити мотивувальну частину ухвали Миколаївського окружного адміністративного суду від 04.12.2025 у справі № 400/1731/24 з підстав, наведених у постанові апеляційного суду.
В решті ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 04.12.2025 у справі № 400/1731/24 залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач 		О.І. Шляхтицький	
Судді	  	А.Г. Федусик   Г.В. Семенюк