Справа № 515/117/26
Провадження № 1-кп/515/536/26

Татарбунарський районний суд Одеської області 
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 березня 2026 року м. Татарбунари
Татарбунарський районний суд Одеської області у складі:
Головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Татарбунари Одеської області кримінальне провадження за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Дніпропетровськ Дніпропетровської області, громадянина України, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою технічною освітою, який на момент вчинення кримінального правопорушення перебував на посаді командира автомобільного відділення взводу матеріально-технічного забезпечення 128 бригади 231 батальйону військової частини НОМЕР_2 , у військовому званні «молодший сержант»,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, суд-,
ВСТАНОВИВ :
ОСОБА_4 , обвинувачується в тому, що він влітку 2023 року більш точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено, будучи військовослужбовцем призваним на військову службу за мобілізацією, на посаді командира автомобільного відділення взводу матеріально-технічного забезпечення 128 бригади 231 батальйону військової частини НОМЕР_2 , у військовому званні «молодший сержант», в порушення вимог постанови Верховної Ради України № 2471-ХП від 17.06.1992 «Про право власності на окремі види майна», Положення про дозвільну систему, затвердженою постановою Кабінету Міністерств України №576 від 12.10.1992, Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС України № 662 від 21.08.1998, діючи умисно та протиправно, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, реалізуючи свій кримінально-протиправний умисел, направлений на незаконне придбання, носіння та зберігання бойових припасів, знаходячись на околиці селища Велика Новосілка Волноваського району Донецької області, незаконно придбав корпус ручної осколкової гранати РГД-5 з підривачем типу УЗРГМ для неї, які є бойовими припасами - ручною осколковою гранатою РГД5, придатні до вибуху, промислового виготовлення. 
Продовжуючи реалізацію свого кримінально протиправного умислу, направленого на незаконне зберігання, ОСОБА_4 переніс вищевказані бойові припаси до будинку за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , де незаконно зберігав без передбаченого законом дозволу до 20.08.2025, а саме до моменту їх вилучення працівниками поліції. 
В подальшому, 20.08.2025 у період часу з 07 годин 53 хвилини по 11 годин 03 хвилини працівниками поліції під час проведення санкціонованого обшуку за місцем мешкання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 , виявлено та вилучено корпус ручної осколкової гранати РГД-5 з підривачем типу УЗРГМ для неї, які є бойовими припасами - ручною осколковою гранатою РГД-5, придатні до вибуху, промислового виготовлення. 
Таким чином ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України - носіння, зберігання, придбання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.
Прокурор у судовому засіданні підтримав обвинувачення у повному обсязі.
У судовому засіданні, не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення обвинувачений ОСОБА_4 пояснив, що визнає вину в інкримінованому йому діянні, повністю підтверджує обставини, викладені в обвинувальному акті, вказав, що дійсно вчинив кримінальне правопорушення, в якому він обвинувачується, за зазначених в обвинувальному акті обставин, також підтвердив, що йому зрозумілі наслідки визнання фактичних обставин і відмови від дослідження всіх доказів. 
У судовому засіданні учасникам кримінального провадження судом роз`яснено положення ч. 3 ст. 349 КПК України. 
За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст обставин кримінального провадження, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, тому суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових матеріалів, зокрема: письмових документів, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 та матеріалів, дослідження яких є необхідним для вирішення питань, передбачених ч. 1 ст. 368 КПК України.
За таких обставин, суд вважає, що вина ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України в повному обсязі доведена, а відтак його дії вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 263 КК України, як носіння, зберігання, придбання, передача чи збут вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, у відповідності до ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який згідно з класифікацією, наведеною у ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та відсутність обставин обтяжуютьпокарання.
Відповідно до ст. 66 КК України, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставин, що згідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 судом не встановлено.
При призначенні ОСОБА_4 виду та міри покарання, суд окрім ступені тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, враховує конкретні обставини кримінального провадження та відношення до скоєного обвинуваченого, який вину визнав, щиро розкаявся, а також особу винного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має місце реєстрації та постійне місце проживання. Також судом враховано досудову доповідь, надану Білгород-Дністровським районним сектором №2 філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області, згідно якої можливе виправлення особи без ізоляції від суспільства.
У судових дебатах, прокурор, просив суд при призначенні покарання врахувати обставини справи і зібрані стороною обвинувачення дані, які характеризують обвинуваченого, та пропонував призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі.
Обвинувачений просив не позбавляти його волі і за можливості обмежитись усним зауваженням.
Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. 
Враховуючи вищевикладені обставини, принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі у розмірі, визначеному санкцією ч. 1 ст.263 КК України.
При цьому суд вважає за можливе на підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, із покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Процесуальні витрати, пов`язані із проведенням експертизи, що складають 1782 грн 80 коп, підлягають стягненню з обвинуваченого.
Майнова шкода кримінальним правопорушенням не завдана. 
Цивільний позов не заявлявся.
Питання про речові докази по справі вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.
Запобіжний захід обвинуваченому, обраний у виді особистого зобов`язання, втратив чинність і на момент винесення вироку не застосований.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 рік.
Покласти на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави, процесуальні витрати на проведення експертизи в розмірі 1782 (одна тисяча сімсот вісімдесят дві) грн 80 коп.
Речові докази: осколки гранати, скобу запалу «УЗРГМ 61-72 583», кільце запалу, передані на зберігання до камери зберігання речових доказів відділення поліції №2 Білгород-Дністровського РВПГУНП в Одеській області - повернути у матеріали кримінального провадження №12025162270000482 від 07.08.2025.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції. Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Татарбунарський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду у відповідності з вимогами статті 394 частини 2 Кримінального процесуального кодексу України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до статті 349 частини 3 Кримінального процесуального кодексу України.
Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя