ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/12537/16 Суддя (судді) першої інстанції: Ніколайчук Світлана Василівна

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2026 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача Аліменка В.О.,
суддів Бєлової Л.В., Собківа Я.М.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 березня 2025 року у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства "Авіалінії Харкова"до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
В С Т А Н О В И Л А:
Публічне акціонерне товариство "Авіалінії Харкова" звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № 0004441406 від 22.04.2016 року та № 0004471906 від 22.04.2016 року.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 березня 2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № 0004471906 від 22.04.2016 року.
У задоволенні решти вимог відмовлено.
Не погодившись із вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нову постанову, про відмову у задоволенні позову. 
Відповідно до ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). 
Беручи до уваги, що в суді першої інстанції справа розглядалась в порядку спрощеного провадження, введення в України воєнного стану та враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, керуючись приписами ст.311 КАС України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
За змістом частини першої статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
За приписами частини другої статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України у виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу.
Згідно з частиною четвертою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі.
Пунктом 1 статті 6, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку.
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду, з метою забезпечення повного та всебічного розгляду справи, а також прийняття законного та обґрунтованого рішення з дотриманням процесуальних прав усіх учасників судового процесу, дійшла висновку про наявність підстав для продовження строку розгляду апеляційної скарги на розумний строк.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів доходить наступних висновків.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Публічного акціонерного товариства "Авіалінії Харкова" зареєстроване Головним територіальним управлінням юстиції у м. Києві 29.04.1998 № 905 (код ЄДРПОУ 25469838). Підприємство взято на податковий обік в органах податкової служби 23.09.1998 року за № 200222003.
На підставі направлення від 28.03.2016 № 438/26-15-14-06-03, згідно пп.78.1.1. п.78.1. ст. 78 ПК України, відповідно до наказу Головного управління ДФС у м. Києві від 24.03.2016 № 1702, проведена документальна позапланова виїзна перевірка Публічного акціонерного товариства «Авіалінії Харкова» з питань дотримання вимог валютного законодавства при розрахунках за зовнішньоекономічним експортним договором від 17.03.2015 № 18-084 з ТОВ "Северный ветер" (РФ).
За результатами перевірки складено акт документальної позапланової виїзної перевірки від 08.04.2016 № 257/26-15-14-06-03/25469838.
Перевіркою проведення розрахунків у грошовій формі при здійсненні експортних операцій за договором від 17.03.2015 № 18-084 встановлено, що ПAT «Авіалінії Харкова» (Постачальник) у перевіряємому періоді згідно із митних декларацій відвантажено товар на загальну суму 372 672,15 дол. США (еквівалент 8085935,22 грн.).
Граничний термін надходження валютної виручки:
- відносно суми 31115,56 дол. США (еквівал. 730653,84 грн.) - 01.07.2015.
- відносно суми 9103,88 дол. США (еквівал. 194178,06 грн.) 17.09.2015.
- відносно суми 9105,44 дол. США (еквівал. 194211.33 грн.) - 17.09.2015.
- відносно суми 53662,35 дол. США (еквівал. 1144572,53 грн.) 17.09.2015.
- відносно суми 111044,92 дол. США (еквівал. 2447384,62 грн.) 27.10.2015.
- відносно суми 137600,00 дол. США (еквівал. 2925782,06 грн.) 09.11.2015.
- відносно суми 6500,00 дол. США (еквівал. 138209,18 грн.) 09.11.2015.
- відносно суми 14540,00 дол. США (еквівал. 310943,60 грн.) 11.11.2015.
Згідно із банківськими документами, валютні кошти від ТОВ «Северный ветер» (РФ) на рахунок ПАТ «Авіалінії Харкова» надійшли у загальному розмірі 372672.15 дол. США (еквівалент 8894181,98 грн.), в тому числі з порушенням строків розрахунків, визначених ст. 1 Закону України від 23.09.1994 №185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» із змінами та доповненнями, на суму 269684,92 дол. США (еквівалент. 6673581,46 грн).
Перевіркою встановлено порушення п. 1 ст. 9 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 №15-93 «Про систему валютного регулювання та валютного контролю зі змінами та доповненнями, а саме порушення порядку декларування валютних цінностей та іншого майна станом на 01.01.2016.
На підставі акта від 08.04.2016 № 257/26-15-14-06-03/25469838, яким встановлено порушення статті 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» від 23.09.1994 року, на підставі пп.54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України та згідно із ст. 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» від 23.09.1994 року № 185/94 податковим органом винесено податкове повідомлення-рішення від 22.04.2016 року № 0004441406, яким нараховано суму грошового зобов`язання у розмірі 1 407 413,11 грн.
Також на підставі акта від 08.04.2016 № 257/26-15-14-06-03/25469838, яким встановлено порушення п.1 статті 9 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» від 19.02.1993 року № 15-93, на підставі пп.54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України та згідно із п. 2 ст 16 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 року № 15-93 податковим органом винесено податкове повідомлення-рішення від 22.04.2016 року № 0004471406 на суму грошового зобов`язання 340,00 грн.
Не погоджуючись з прийнятим податковими повідомленнями-рішеннями від 22.04.2016 року № 0004441406 та від 22.04.2016 року № 0004471406, позивач звернувся до суду з цим позовом.
За наслідками перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, в межах вимог та обґрунтувань апеляційних скарг, колегія суддів доходить наступних висновків.
Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, повний та вичерпний перелік податків і зборів, які справляються на території України, а також порядок їх адміністрування, визначення кола платників податків і зборів, їхні права та обов`язки, компетенція контролюючих органів, повноваження та обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення вимог податкового законодавства врегульовані Податковий кодекс України (далі за текстом — Податковий кодекс України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Статтею 62 Податкового кодексу України встановлено, що податковий контроль реалізується шляхом ведення обліку платників податків; здійснення інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючих органів; проведення перевірок і звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також проведення перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за виконанням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, визначеному законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
Згідно з підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи наділені правом, зокрема, здійснювати відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків (за винятком Національний банк України), у тому числі після завершення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Відповідно до підпункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи уповноважені проводити камеральні, документальні (як планові, так і позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
За змістом підпункту 75.1.2 Податкового кодексу України документальною перевіркою є перевірка, предметом якої виступають своєчасність, достовірність і повнота нарахування та сплати всіх податків і зборів, передбачених цим Кодексом, а також дотримання валютного й іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на контролюючі органи, у тому числі дотримання роботодавцем вимог законодавства щодо укладення трудових договорів, оформлення трудових відносин із працівниками (найманими особами). Така перевірка здійснюється на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового й бухгалтерського обліку, ведення яких передбачене законом, первинних документів, що використовуються у бухгалтерському та податковому обліку й пов`язані з нарахуванням і сплатою податків і зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, а також на підставі документів і податкової інформації, отриманих контролюючим органом у встановленому законодавством порядку, зокрема за результатами перевірок інших платників податків.
Відповідно до підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України документальна позапланова перевірка проводиться у разі отримання податкової інформації, що свідчить про порушення платником податків вимог валютного, податкового законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, а також іншого законодавства, не врегульованого цим Кодексом, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надає пояснень і їх документального підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються відповідні порушення, протягом 15 робочих днів із дня, наступного за днем отримання такого запиту.
Податковим повідомленням-рішенням № 0004471906 від 22.04.2016 року до платника було застосовано штраф у розмірі 340,00 грн. Зазначене рішення винесене на підставі пункту 1 статті 9 Декрет Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання та валютного контролю" від 19.02.1993 № 15-93, а саме у зв`язку з порушенням порядку декларування валютних цінностей та іншого майна станом на 01.01.2016 року.
У преамбулі зазначеного Декрету (який утратив чинність 07.02.2019 на підставі Закон України №2473-VIII від 21.06.2018) було визначено, що цей нормативний акт встановлює режим здійснення валютних операцій на території України, закріплює загальні засади валютного регулювання, визначає повноваження державних органів і функції банків та інших фінансових установ України у сфері регулювання валютних операцій, права й обов`язки суб`єктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю та відповідальність за порушення валютного законодавства.
Цим Декретом також однозначно врегульовано питання щодо органу, уповноваженого застосовувати санкції за порушення його положень. Таким компетентним органом визначено Національний банк України.
Положення Указ Президента України №734/99 від 27.06.1999 «Про врегулювання порядку одержання резидентами кредитів, позик в іноземній валюті від нерезидентів та застосування штрафних санкцій за порушення валютного законодавства» (дію якого припинено відповідно до Закону №2473-VIII від 21.06.2018), яким органи державної податкової служби були наділені повноваженнями застосовувати до резидентів і нерезидентів України санкції, передбачені пунктом 2 статті 16 Декрету №15-93, не підлягають застосуванню, оскільки, врегульовуючи інакше питання, які вже були врегульовані законом (Декретом, виданим у межах повноважень, делегованих Законом України «Про тимчасове делегування Кабінету Міністрів України повноважень видавати декрети в сфері законодавчого регулювання» від 18.11.1992 № 2796-XII), цей Указ суперечить обмеженням, установленим пунктом 4 Перехідних положень Конституції України, та безпідставно створює колізію в правовому регулюванні спірних правовідносин.
Отже, санкції, передбачені статтею 16 Декрету №15-93, можуть застосовуватися виключно Національним банком України та підпорядкованими йому суб`єктами, до яких податкові органи не належать.
Зазначений правовий висновок узгоджується зі сталою та послідовною практикою Верховний Суд України, викладеною, зокрема, у постановах від 07.02.2012 у справі №21-904а10 та від 04.03.2020 у справі №280/5170/18.
Під компетенцією органу державної влади слід розуміти сукупність закріплених за ним повноважень, що визначають предмет і межі його діяльності. Компетенція, повноваження, функції та завдання державного органу встановлюються Конституцією України, законами та іншими нормативно-правовими актами.
Уповноважений орган зобов`язаний перевіряти наявність у себе компетенції щодо вирішення кожного конкретного питання та прийняття відповідного індивідуального акта. Саме таким чином державний орган визначає, чи належить відповідне питання до його юрисдикції та чи має він необхідні повноваження для його вирішення.
Порушення органом державної влади меж своєї компетенції або перевищення наданих йому повноважень під час прийняття акта індивідуальної дії є істотним і непереборним дефектом, що зумовлює обов`язковість його скасування.
Аналогічна правова позиція підтримана Верховний Суд у постанові від 20 жовтня 2022 року у справі №460/3019/18.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність у відповідача належних повноважень для застосування до позивача фінансових санкцій і прийняття податкового повідомлення-рішення № 0004471906 від 22.04.2016 року, що є безумовною та самостійною підставою для його скасування.
Інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують. При цьому, колегія суддів звертає увагу на ті обставини, що відповідно до правил п.41 «Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.
Відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві - залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 березня 2025року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 частини п`ятої ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Л.В. Бєлова

Я.М. Собків