УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2026 року
м. Київ

справа № 394/313/25
провадження № 61-3637ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Гудими Д. А., Пархоменка П. І., розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Сліпченко Оленою Анатоліївною, на постанову Кропивницького апеляційного суду від 18 лютого 2026 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, - Служба у справах дітей Кам`янецької сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області, Служба у справах дітей виконкому Тернівської районної у місті Кривому Розі ради, Орган опіки та піклування Новоархангельської селищної ради Голованівського району Кіровоградської області, Орган опіки та піклування Тернівської районної у місті Кривому Розі ради, про позбавлення батьківських прав,
ВСТАНОВИВ:
В березні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав стосовно сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стосовно доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 09 червня 2012 року між сторонами укладено шлюб, від якого в них народилося двоє дітей: син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та донька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 12 жовтня 2022 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано, після чого ОСОБА_2  фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо обох дітей. Він тривалий час не бере участі у їх вихованні, не цікавиться станом здоров`я, навчанням та розвитком дітей, не підтримує з ними жодних контактів, зокрема не спілкується особисто чи засобами зв`язку. З березня 2022 року діти взагалі не бачили батька, що підтверджується наданими довідками та характеристиками.
Крім того, ОСОБА_2 не забезпечує матеріальне утримання дітей належним чином. Аліментні зобов`язання виконуються не в повному обсязі, наявна заборгованість зі сплати аліментів, а усі витрати, пов`язані з утриманням, вихованням та розвитком дітей, несе позивач та її чоловік, з якими діти постійно проживають.
Зазначена поведінка відповідача свідчить про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків по вихованню дітей, що відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України є підставою для позбавлення батьківських прав, з урахуванням принципу забезпечення найкращих інтересів дитини, а також зважаючи на тривалу відсутність батьківського піклування з боку відповідача.
Рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 09 жовтня 2025 року позовні вимоги задоволено.
ОСОБА_2 позбавлено батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Постановою Кропивницького апеляційного суду від 02 лютого 2026 року рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 09 жовтня 2025 року скасовано та ухвалено нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Попереджено ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виконання своїх обов`язків щодо виховання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_2 тривалий час ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не бере участі у вихованні дітей, не цікавиться їхнім життям і розвитком, не підтримує з ними будь-яких форм спілкування, а також не сплачує аліменти в повному обсязі, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. Така поведінка відповідача є винною та свідчить про свідоме нехтування ним своїми обов`язками батька, що суперечить найкращим інтересам дітей.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках за доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також те, що батько дітей проти позбавлення батьківських прав заперечує, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для позбавлення його батьківських прав.
19 березня 2026 року через підсистему «Електронний суд» ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу. 
Разом з касаційною скаргою подано клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, яке мотивовано тим, що повний текст постанови Кропивницького апеляційного суду від 02 лютого 2026 року отримано до кабінету електронного суду ЄСІТС 18 лютого 2026 року.
Аналіз касаційної скарги та доданих до неї матеріалів свідчить, що строк на касаційне оскарження пропущений з поважних причин. Тому суд на підставі статті 390 ЦПК України поновлює його.
Касаційна скарга мотивована тим, що під час розгляду справи апеляційним судом не враховано інтересів дітей, не надано належної оцінки доказам, не врахована думка дітей. Судом не враховано всі докази, що були подані позивачем, прийнято рішення з посиланням на слова батька, які жодним чином не підтверджені документально. До суду апеляційної інстанції не було додано жодного доказу, який не був досліджений судом першої інстанції, суд здійснив переоцінку рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи це тільки словами батька, що він хоче спілкуватися з дітьми, жодного доказу цим реальним діям не долучено.
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.
Суди встановили, що  ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у місті Знам`янка Кіровоградської області, його батьками зазначено: мати - ОСОБА_5 , батько - ОСОБА_2 .
ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 у місті Знам`янка Кіровоградської області, її батьками зазначено: мати - ОСОБА_5 , батько - ОСОБА_2 
12 жовтня 2022 року шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області.
07 квітня 2023 року позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 та прийняла прізвище чоловіка.
Відповідно до копії акта обстеження умов проживання від 23 лютого 2024 року, складеного спеціалістом служби у справах дітей виконкому Тернівської районної у місті ради, сім`я проживає в приватному будинку, санітарно-гігієнічний стан житла добрий, для дітей облаштована окрема кімната. Сім`я складається із п`яти осіб, стосунки в сім`ї дружні, доброзичливі, в період відсутності батьків за дітьми наглядає няня.
Відповідно до довідок Криворізької гімназії № 42 Криворізької міської ради відділу освіти виконкому Тернівської районної у місті ради ОСОБА_3 , 2012 року народження, навчається в 7-Б класі, а ОСОБА_4 , 2016 року народження, навчається в 3-Б класі КГ № 42 Криворізької міської ради Дніпропетровської області.
17 лютого 2023 року відкрито виконавче провадження за судовим наказом № 389/2100/22, виданим Знам`янським міськрайонним судом Кіровоградської області про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на дітей.
Відповідно до розрахунків заборгованості за аліментами за відповідачем станом на 31 жовтня 2024 року наявна заборгованість у сумі 94 560,56 грн, станом на 01 квітня 2025 року наявна заборгованість у сумі 114 412,22 грн, станом на 01 червня 2025 року наявна заборгованість в сумі 122 352,89 грн.
Органом опіки та піклування Новоархангельської селищної ради Голованівського району Кіровоградської області надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично на даний час перебуває (проживає) за межами країни.
На даний час діти проживають разом з матір`ю, яка зареєстрована та проживає за адресою: будинок АДРЕСА_2 . 
У телефонній розмові начальника служби у справах дітей Новоархангельської селищної ради (Служба) з відповідачем стало відомо, що він спілкується з дітьми по телефону через додаток «Viber». Він також наголосив на тому, що останнім часом колишня дружина перешкоджає йому у спілкуванні з дітьми. ОСОБА_2 не погоджується з даним позовом. ОСОБА_2 сказав про те, що він забезпечує дітей матеріально, купує їм необхідні речі. Щодо несплати аліментів відповідач пояснив, що не отримував від виконавчої служби постанови про відкриття виконавчого провадження щодо сплати аліментів, тому не сплачував їх. З його слів, про заборгованість зі сплати аліментів дізнався тільки після отримання позовної заяви про позбавлення його батьківських прав.
ОСОБА_2 наголосив на тому, що бажає і надалі спілкуватися з дітьми, брати участь у їх вихованні.
Згідно з актом обстеження житлово-побутових умов, складеного комісією у складі начальника та спеціалістів служби у справах дітей Новоархангельської селищної ради від 21 травня 2025 року № 86 ОСОБА_2 зареєстрований у будинку разом з батьками. Будинок складається з 5 житлових кімнат, опалення пічне, кімнати умебльовані, в наявності побутова техніка, постільна білизна, одяг та інші речі у задовільному стані. Для виховання, розвитку та проживання малолітніх дітей створені всі необхідні умови. Наявна окрема кімната, облаштоване місце для навчання та відпочинку.
Зі слів фахівця соціальної роботи, працівників Кам`янецького старостинського округу та людей, які знають гр. ОСОБА_2 , останній не зловживає алкогольними напоями чи наркотичними засобами, не веде аморальний спосіб життя.
ОСОБА_2 має роботу та постійний дохід.
За інформацією Відділу надання соціальних послуг Новоархангельської ради сім`я ОСОБА_2 на обліку не перебувала, послуги не отримувала, будь-які повідомлення стосовно цієї родини не надходили.
Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (частина восьма статті 7 СК України).
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).
Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін (частина четверта статті 15 СК України).
Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини (стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року).
Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).
Європейський суд з прав людини наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 57, 58, від 07 грудня 2006 року).
Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини (пункти 1-6 частини першої статті 164 СК України).
При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (частина четверта статті 19 СК України).
Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). 
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2024 року у справі № 185/9339/21 (провадження № 61-8918сво23) вказано, що «тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає можливість зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна оцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Подібні правові висновки щодо застосування відповідних норм СК України викладені у постановах Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц, від 23 січня 2020 року в справі № 755/3644/19 та від 23 червня 2021 року в справі № 953/17837/19».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2021 року в справі № 466/9380/17 зазначено, що:
«позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.
Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.
Вирішуючи спір, належним чином дослідивши та давши оцінку наданим сторонами доказам, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що підстави, передбачені частиною першою статті 164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав, відсутні. Посилання заявниці на те, що ОСОБА_3 впродовж дев`яти років проживає разом із матір`ю та вітчимом та не бачиться із відповідачем не є підставою для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого позивач не довела.
Доводи касаційної скарги про неврахування апеляційним судом наявної заборгованості за аліментами суд не бере до уваги, оскільки наявність такої заборгованості не є підставою для позбавлення особи батьківських прав».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 квітня 2024 року у справі № 553/449/20 зазначено, що «касаційний суд зауважує, що: очевидно, що сімейні відносини мають «складний» характер, і сім`я може переживати як найкращі, так й найгірші часи. Суду завжди складно зробити висновок про те, що сімейні стосунки неможливо врятувати, і тому суд має позбавляти батьків такого шансу тільки в тому разі, якщо вони становлять реальну загрозу для благополуччя дитини. У цій справі подібні ризики були відсутні. Простої бездіяльності з боку батька недостатньо для того, щоб зробити висновок про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити його батьківських прав. Навіть якщо припустити, що саме бездіяльність батька призвела до розриву зв`язків між ним та його донькою, а не будь-яке ймовірне батьківське відчуження або психологічні маніпуляції над дитиною з боку її матері, то ця обставина не є достатньою для позбавлення батька батьківських прав щодо його доньки. Особливо в ситуації, коли батько наполегливо вказував, що він хоче відновити та розвивати стосунки зі своєю донькою; апеляційний суд, крім факту, що батько не підтримував з донькою відносини з 2015 року, не встановив будь-яких інших фактів, які могли б виправдати позбавлення батька батьківських прав. Судами не було встановлено, що батько не відповідав вимогам, необхідним для виховання дітей, або що він коли-небудь заподіював шкоду своїй доньці, або що він становив загрозу для здоров`я та розвитку дитини, або що спілкування із батьком могло порушити відповідні права дитини. Касаційний суд, з урахуванням змісту частини четвертої статті 22 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», підкреслює, що в цій справі ні позивачка не посилалася на підставу наявності домашнього насильства, ні суди не встановили, таких фактів, проаналізувавши надані докази. Тобто у цій справі ні життя, ні фізична недоторканність, ні здоров`я, ні психологічний стан дитини не були зачеплені, і відсутні інші виняткові обставини. За вісім років відсутності спілкування з батьком дитина дійсно встановила міцні родинні зв`язки зі своєю матір`ю, вітчимом. Для дитини це є її сім`я, і вона не пам`ятає батька. Однак у цих відносинах не було нічого, що могло б виправдати позбавлення її можливості відновити зв`язок зі своїм біологічним батьком. З метою захисту найкращих інтересів дитини очевидно, що дитині краще залишатися в сім`ї, з якою у неї вже склався відповідний зв`язок. Втім цього недостатньо, щоб виправдати позбавлення батька будь-якого спілкування з дитиною і можливості такого спілкування в майбутньому. Таким чином, позбавлення батька всіх батьківських прав не відповідає критерію пропорційності; хоча період, протягом якого батько не підтримував контакту з донькою тривав достатньо довго, особливо для дитини її віку, цей фактор сам по собі не може виключати можливість відновлення зв`язків між донькою і її біологічним батьком. Фактична повага до сімейного життя вимагає, щоб майбутні відносини між батьком і дитиною визначалися з урахуванням усіх важливих факторів, а не просто спливом часу; діти мають право на врахування їхньої думки і на те, щоб бути заслуханими з питань, що торкаються їх інтересів. Зокрема, в силу того, як із спливом часу діти стають більш зрілими і здатними сформулювати свою думку, суди повинні належним чином враховувати їх погляди і почуття, а також їх право на повагу до їхнього особистого життя. Водночас їх погляди необов`язково залишаються незмінними, і їх заперечення, яким слід надавати належного значення, необов`язково є достатніми для того, щоб превалювати над інтересами батьків, особливо щодо того, що стосується регулярного спілкування зі своєю дитиною. Вочевидь право дитини на висловлення своєї думки не потрібно тлумачити як фактичне надання дітям безумовного права вето без аналізу будь-яких інших факторів або без проведення оцінки для визначення їхніх найкращих інтересів; у цій справі надання батькові можливості відновити контакт зі своєю донькою, з урахуванням встановлених обставин, не позначиться негативно на зв`язках дитини з її існуючою сім`єю. Натомість апеляційний суд не врахував можливість відновлення зв`язків між батьком та донькою, а звернув увагу лише на існуючі відносини; повну й абсолютну заборону контактів між дитиною та біологічним батьком не можливо використовувати як засіб виховання або покарання батька. Натомість на думку апеляційного суду, батьківська бездіяльність батька протягом восьми років, по суті виправдовувала позбавлення його права на сімейне життя. Надання батькові можливості спілкуватися зі своєю донькою не поставить під загрозу благополуччя дівчинки, а навпаки сприятиме відновленню контактів з її біологічним батьком і відповідатиме її найкращим інтересам».
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Суд апеляційної інстанції встановив, що позивачем не надано беззаперечних доказів, які б свідчили про наявність винної поведінки відповідача по ухиленню від виконання своїх обов`язків щодо виховання та утримання дітей, або інших обставин, які в силу приписів частини першої статті 164 СК України є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав, тому зробив обґрунтований висновок про відмову в задоволенні позову.
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень свідчить, що касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Кропивницького апеляційного суду від 18 лютого 2026 року.
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на постанову Кропивницького апеляційного суду від 18 лютого 2026 року у справі № 394/313/25.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Краснощоков

Д. А. Гудима

П. І. Пархоменко