Номер провадження 2/243/1052/2026
Номер справи 243/2220/26
РІШЕННЯ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(заочне)

«31» березня 2026 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:
Головуючого - судді Хаустової Т.А.,
з участю: секретаря судового засідання – Чернікової Ю.К.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 Слов`янського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою  ОСОБА_1 , представник позивача – адвокат ПРОКОПЦЕВ Сергій Вікторович, до Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області про визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 , представник позивача – адвокат Прокопцев С.В. звернулися до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області із позовною заявою до Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області про визнання права власності, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що на підставі Договору купівлі-продажу житлового будинку від 04.03.2026, реєстровий №1129 ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_2 купила житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці житлової та громадської забудови площею 0,0596 га, кадастровий №1414100000:01:010:1347.
Право власності на житловий будинок зареєстроване за ОСОБА_2 у встановленому законом порядку, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав №466714678 від 04.03.2026. Для укладення вищевказаного Договору купівлі-продажу житлового будинку з метою визначення вартості будинку у порядку, встановленому ст. 174 Податкового кодексу України, продавець ОСОБА_3 надала технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за адресою: АДРЕСА_1 , в якій був зазначений кадастровий номер земельної ділянки.
У зв`язку з цим ОСОБА_2 вважала, що ця технічна документація була замовлена для присвоєння земельній ділянці кадастрового номеру з метою нотаріального посвідчення житлового будинку, що на ній розташований, та вважала, що право власності на земельну ділянку не зареєстроване.
Однак після отримання від ОСОБА_3 всіх документів на житловий будинок, в тому числі й технічної документації на земельну ділянку, з`ясувалось, що ця земельна ділянка належала ОСОБА_4 на підставі Державного акту на право власності на землю серія ДН -008305 від 26.03.1998. Після його смерті цю земельну ділянку успадкувала, однак не оформила свої спадкові права та не зареєструвала право власності на неї його дружина ОСОБА_5 .
Після її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 спадщина перейшла до ОСОБА_3 .. Однак вона оформила спадщину лише на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 28.05.2024 року, реєстровий №285 (Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі №76356026 від 26.03.2024 року, Витяг з Державного реєстру речових прав №38081203 від 30.05.2024). Право власності на земельну ділянку під будинком вона також не оформлювала.
Разом з тим, відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права. Таким чином, формально ОСОБА_2 стала власником земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , проте не має документу, який би посвідчував її право власності та був би підставою для державної реєстрації цього права.
Право власності попереднього власника – ОСОБА_4 на підставі Державного акту на право власності на землю серія ДН - 008305 від 26.03.1998 не зареєстроване в Державному реєстрі речових прав, про що свідчить Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-9956030922026 від 09.03.2026.
Разом з тим, право власності на цю земельну ділянку було здійснене за ним у встановленому законом порядку на час виникнення, а саме: Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №3305 від 26.03.1998.
На підставі п. 1 ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. Зважаючи на це, формально власником земельної ділянки залишається померлий ОСОБА_4 , після смерті якого його спадкоємці не оформили свої спадкові права на земельну ділянку.
У зв`язку з наведеним виникла ситуація, за якої ОСОБА_2 є власником житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, проте позбавлена можливості оформити право на земельну ділянку під ним.
Підсумовуючи, просять суд припинити право власності ОСОБА_4 на підставі Державного акту на право власності на землю серія ДН-008305 від 26.03.1998 на земельну ділянку житлової та громадської забудови (02.01 Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)) площею 0,0596 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий №1414100000:01:010:1347.
Визнати за ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на земельну ділянку житлової та громадської забудови (02.01 Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)) площею 0,0596 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий №1414100000:01:010:1347.
Позивач, ОСОБА_2 та представник позивача – адвокат Прокопцев С.В., в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Надали заяву про розгляд справи за їх відсутності.
Представник відповідача - Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області., належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду. В судове засідання не з`явився.
У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне Рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідач своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах справи доказами та ухвалити заочне Рішення.
Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги  ОСОБА_2 , представника позивача – адвоката Прокопцева С.В. до Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області про визнання права власності, підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість.
Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Руїз Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994, заява № 18390/91 вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові Рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.
 Згідно з ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до Договору купівлі-продажу від 04.03.2026, реєстровий №1129 ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_2 купила житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці житлової та громадської забудови площею 0,0596 га, кадастровий №1414100000:01:010:1347. Право власності на житловий будинок зареєстроване за ОСОБА_2 у встановленому законом порядку, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав №466714678 від 04.03.2026 року.
Земельна ділянка, на якій розташований будинок, належала ОСОБА_4 на підставі Державного акту на право власності на землю серія ДН -008305 від 26.03.1998. Після його смерті цю земельну ділянку успадкувала, однак не оформила свої спадкові права та не зареєструвала право власності на неї його дружина ОСОБА_5 .
Право власності попереднього власника – ОСОБА_4 на підставі Державного акту на право власності на землю серія ДН - 008305 від 26.03.1998 не зареєстроване в Державному реєстрі речових прав, про що свідчить Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-9956030922026 від 09.03.2026 року.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Виходячи зі змісту статті 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.
Відповідно до вимог статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд, об`єкта незавершеного будівництва, щодо якого зареєстровано право власності/спеціальне майнове право, переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд, об`єкта незавершеного будівництва, щодо якого зареєстровано право власності/спеціальне майнове право, переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
Відповідно до положень ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Відповідно до ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. При вчиненні правочину, що передбачає перехід права власності на зазначений об`єкт, мають дотримуватися вимоги частини шістнадцятої цієї статті.
На підставі ст. 377 Цивільного кодексу України до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. Істотною умовою договору, який передбачає перехід права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, який розміщений на земельній ділянці і перебуває у власності відчужувача, є умова щодо одночасного переходу права власності на таку земельну ділянку (частку у праві спільної власності на неї) від відчужувача (попереднього власника) відповідного об`єкта до набувача такого об`єкта.
Разом з тим, відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права. Таким чином, ОСОБА_2 стала власником земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , проте не має документу, який би посвідчував її право власності та був би підставою для державної реєстрації цього права.
На підставі п. 1 ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. Зважаючи на це, формально власником земельної ділянки залишається померлий ОСОБА_4 , після смерті якого його спадкоємці не оформили свої спадкові права на земельну ділянку.
Згідно зі ст. 140 Земельного кодексу України підставою для припинення права власності є смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємців. Відповідно до ч. 1, 2, 6 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності.
Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Частиною першою ст. 16 Цивільного Кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки. До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.
Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 328, 334, 377, 392, 1216, 1218, 1222, 1225 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 280 ЦПК України, ст. ст. 120, 125, 140 ЗК України, суд –

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги  ОСОБА_1 , представник позивача – адвокат ПРОКОПЦЕВ Сергій Вікторович, до Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області про визнання права власності - задовольнити.

Припинити право власності ОСОБА_6 на підставі Державного акту на право власності на землю серія ДН-008305 від 26 березня 1998 року на земельну ділянку житлової та громадської забудови (02.01 Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)) площею 0,0596 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий №1414100000:01:010:1347.

Визнати за ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , право власності на земельну ділянку житлової та громадської забудови (02.01 Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)) площею 0,0596 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий №1414100000:01:010:1347.

Рішення може бути оскаржене в судову палату по цивільних справах Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового Рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового Рішення.

Заочне Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного Рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне Рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного Рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне Рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного Рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне судове рішення складено 31 березня 2026 року.

Головуючий:
Суддя Слов`янського
міськрайонного суду Т.А. Хаустова