ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
16 лютого 2026 року 	м. Тернопіль	Справа № 921/660/25 	

Господарський суд Тернопільської області
у складі судді Шумського І.П.  
за участі секретаря судового засідання: Баб`юка А.В. 
розглянув справу
за позовом Бучацької окружної прокуратури Тернопільської області (вул. Міцкевича, 10А, м. Бучач, Тернопільська область, 48400) в інтересах держави в особі:
1) Міністерства економіки, довкілля та сільського господарства України (вул. Грушевського, 12/2, м. Київ, 01008)
2) Тернопільської обласної державної адміністрації (Тернопільської обласної військової адміністрації) (вул. М. Грушевського, 8, м. Тернопіль, Тернопільська область, 46021)
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Національний природній парк "Дністровський каньйон" (вул. Степана Бандери, 5б, м. Заліщики, Чортківський район, Тернопільська область, 48601)
до відповідача 1 - Заліщицької міської ради Чортківського району Тернопільської області (вул. Степана Бандери, буд. 15 Б, м. Заліщики, Чортківський район, Тернопільська область, 48600)
до відповідача 2 - Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області (вул. Лисенка, 20А, м. Тернопіль, 46002)
про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою, шляхом: визнання незаконним (недійсним) та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області; скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державної реєстрації права власності; скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки; зобов`язання повернути земельну ділянку у власність держави.

За участі від:
прокурора – Куліковська Л.Б.
позивача 1 – не з`явився
позивача 2 – Самолук Т.М. 
третьої особи – не з`явився 
відповідача 1 – не з`явився
відповідача 2 – не з`явився

Зміст позовних вимог.
03.11.2025 через систему «Електронний суд» Бучацька окружна прокуратура Тернопільської області звернулась до Господарського суду Тернопільської області з позовною заявою №53/2-3768вих-25 від 03.11.2025 (вх. №750) в інтересах держави в особі Міністерства економіки, довкілля та сільського господарства України, Тернопільської обласної державної адміністрації (Тернопільської обласної військової адміністрації) до відповідачів Заліщицької міської ради Чортківського району Тернопільської області, Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області про усунення перешкод власнику - державі в особі Тернопільської обласної державної адміністрації у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою з кадастровим номером 6122082200:01:002:0007, площею 3,2831 га, шляхом: 
- визнання недійсним наказу Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області №38-ОТГ від 09.12.2020 «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» в частині передачі земельної ділянки з кадастровим номером 6122082200:01:002:0007, площею 3,2831 га, згідно з актом приймання – передачі; 
- скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державну реєстрацію права власності Заліщицької міської ради Чортківського району Тернопільської області на земельну ділянку з кадастровим номером 6122082200:01:002:0007, площею 3,2831 га, припинивши право комунальної власності на вказану земельну ділянку (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2286265961220); 
- скасування в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 6122082200:01:002:0007, площею 3,2831 га, із одночасним припиненням усіх зареєстрованих щодо неї прав; 
- зобов`язання Заліщицьку міську раду Чортківського району Тернопільської області повернути у власність держави в особі Тернопільської обласної державної адміністрації земельну ділянку природо-заповідного фонду площею 3,2831 га з кадастровим номером 6122082200:01:002:0007.
В обґрунтування позовних вимог прокурором зазначено, що земельна ділянка за кадастровим номером 6122082200:01:002:0007 сформована за рахунок земель природно-заповідного фонду, розташована у межах території НПП "Дністровський каньйон", відноситься до земель природно-заповідного фонду. Кабінетом Міністрів України у встановленому законом порядку вказана земельна ділянка з користування НПП "Дністровський каньйон" не вилучалася. Вважає, що при передачі спірної земельної ділянки у комунальну власність Заліщицької міської ради, як землі сільськогосподарського призначення, порушено вимоги Закону України "Про природної заповідний фонд України" та Земельного кодексу України.
Стверджує, що Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області не мало права видавати спірний наказ щодо передачі у комунальну власність земельної ділянки природно-заповідного фонду як земельну ділянку сільськогосподарського призначення без її вилучення з користування НПП "Дністровський каньйон", без зміни цільового призначення земельної ділянки, тобто переведення землі з однієї категорії до іншої, без згоди на вилучення спірної ділянки та відповідних погоджень Кабінету Міністрів України, Міністерства економіки, довкілля та сільського господарства України на її передачу у комунальну власність. 
Посилаючись на норми ст. ст. 26, 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", ст. 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр", ч. 13 ст. 79-1, ст. 152 ЗК України, ст. 16 ЦК України, вважає, що скасування державної реєстрації права комунальної власності, припинення права власності Заліщицької міської ради на спірну земельну ділянку, скасування у Державному земельному кадастрі її державної реєстрації з одночасним припиненням у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно усіх зареєстрованих щодо земельної ділянки інших речових прав та її обтяжень призведе до повернення спірного нерухомого майна у стан, що існував до реєстрації права власності за міською радою.
Прокурором зазначено, що у даному випадку, на підставі ст. 391 ЦК України, мало місце звернення до суду з негаторним позовом, право на захист до суду з яким можливе протягом усього часу тривання порушення. 
Ураховуючи наведене, прокурор просив суд задоволити позов.

Позиція позивача - Міністерства економіки, довкілля та сільського господарства України.
Міністерством економіки, довкілля та сільського господарства України заперечень щодо заявленого прокуратурою позову не надходило.
У додаткових поясненнях б/н від 12.11.2025 (вх. №7983 від 12.11.2025) позивачем підтримано позовні вимоги, заявлені прокуратурою.

Позиція позивача - Тернопільської обласної державної адміністрації (Тернопільської обласної військової адміністрації).
Від Тернопільської обласної державної адміністрації (Тернопільської обласної військової адміністрації) заперечень щодо заявленого прокуратурою позову не надходило.
У відповіді на відзив б/н від 28.11.2025 (вх. №8383 від 28.11.2025) позивачем підтримано позовні вимоги, заявлені прокуратурою.

Позиція третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Національного природного парку "Дністровський каньйон".
Від Національного природного парку "Дністровський каньйон" пояснень щодо заявленого прокуратурою позову не надходило.

Позиція відповідача 1 - Заліщицької міської ради Чортківського району Тернопільської області.
Відповідач участі уповноваженого представника у судові засідання не забезпечив, відзиву на позовну заяву, в порядку ст. 165 ГПК України, у встановлений в ухвалі від 10.11.2025 (про відкриття провадження у справі) строк не надав.
За змістом ст.ст. 80, 165 ГПК України відповідач подає свої заперечення проти позову у відзиві та долучає до нього докази на підтвердження викладених обставин.
Якщо відзив не містить вказівки відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти них в подальшому.
На пропозицію суду відповідач не подав відзиву на позов та доказів на його підтвердження.
Згідно з ч.4 ст.13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Частиною 9 статті 165 ГПК України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Норма такого ж змісту відображена і у ч.2 ст. 178 ГПК України.

Позиція відповідача 2 - Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області.
Відповідач у відзиві просив суд відмовити у задоволенні позову.
В обґрунтування цьому ним зазначено, що Головне управління Держгеокадастру в Тернопільській області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане. Відповідно до покладених на нього завдань відповідач розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення на території Тернопільської області, здійснює землеустрій, у тому числі забезпечує проведення державної інвентаризації земель.
На виконання наказу Держгеокадастру № 59 від 21.02.2019 «Про проведення інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності» та договору на проведення заходу з інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності № 12-Г від 21.02.2019, укладеного між Держгеокадастром та Тернопільською регіональною філією Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру», у 2019 році розроблено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності (за межами населених пунктів) на території Городоцької сільської ради Заліщицького району Тернопільської області.
На підставі вказаної технічної документації та у зв`язку із відсутністю підстав для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки, визначених ч.6 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», до Державного земельного кадастру 30.08.2019 внесено відомості про земельну ділянку сільськогосподарського призначення, землі загального користування (угіддя - пасовища) площею 3,2831 га та присвоєно кадастровий номер 61222082200:01:002:0007.
Відповідно до ст. ст. 117, 122, 148-1 ЗК України, Постанови Кабінету Міністрів України №1113 від 16.11.2020 «Деякі заходи щодо прискорення земельних реформ у сфері земельних відносин», наказом Головного управління № 38-ОТГ від 09.12.2020 «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» земельну ділянку площею 3,2831 га за кадастровим номером 61222082200:01:002:0007 передано у комунальну власність Заліщицькій міській раді.
На момент передачі згаданої земельної ділянки у комунальну власність матеріали інвентаризації земель сільськогосподарського призначення та належність спірної земельної ділянки до земель сільськогосподарського призначення не було оскаржено, відповідно Головне управління діяло в межах визначних законом повноважень та відповідно до вимог законодавства.
Згідно з ст. 43 ЗК України, ч.1 ст. 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» та ч.1 ст.61 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно - заповідного фонду.
Межі територій та об`єктів природно-заповідного фонду встановлюються в натурі відповідно до законодавства. До встановлення меж територій та об`єктів природно - заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду.
На використання земельної ділянки або її частини в межах природно-заповідного фонду може бути встановлено обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором. Обмеження (обтяження) підлягає державній реєстрації і діє протягом строку, встановленого законом або договором.
Відповідно до ст. 47 Закону України «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення розробляються, зокрема, з метою визначення в натурі (на місцевості) меж охоронних зон та інших обмежень у використанні земель, встановлених законами та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами, а також інформування про такі обмеження землевласників, землекористувачів, інших фізичних та юридичних осіб.
Рішення про затвердження проектів землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення одночасно є рішенням про встановлення меж таких територій.
Відомості про межі територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, межі обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів вносяться до Державного земельного кадастру.
На сьогодні у Державний земельний кадастр не внесено інформацію стосовно об`єкта Державного земельного кадастру - обмеження у використанні земель Національного природного парку «Дністровський каньйон», а відповідна документація із землеустрою відсутня у Державному (місцевому) фонді документації із землеустрою та оцінки земель Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області.
Відповідно до листа №02.2/1949 від 06.10.2025 Управління екології та природних ресурсів Тернопільської ОВА проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок НПП «Дністровський каньйон» у межах Заліщицької міської ради не розроблявся.
Позивачем не надано документів, що посвідчують право постійного користування Національного природного парку «Дністровський каньйон» земельною ділянкою площею 785,7 га, проведення державної реєстрації речових прав на відповідні земельні ділянки та не представлено відповідну документацію із землеустрою щодо встановлення меж території національного природного парку.
Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України № 30 від 29.03.1994 затверджено Положення «Про єдині державні знаки та аншлаги на територіях та об`єктах природно-заповідного фонду України. Відповідно до цього Положення встановлюються державні знаки та аншлаги на територіях та об`єктах природно-заповідного фонду, які складають систему інформаційних та охоронних знаків цих об`єктів, що направлена на інформування населення та природокористувачів про межі заповідних об`єктів, категорію їхнього заповідання та основні відомості про режим і правила поведінки на природоохоронних територіях.
Винесення меж земельної ділянки в натурі на місцевості - це процес встановлення меж земельної ділянки, визначених у документах, на самій ділянці за допомогою межових знаків, що дозволяє чітко визначити, де саме розташована ділянка, і закріпити її межі на місцевості. Нормативно порядок встановлення меж регулюється, зокрема ст. ст. 106, 198 ЗК України, які передбачають під час встановлення меж, зокрема загальну вимогу про погодження меж із суміжними землевласниками (землекористувачами).
Окрім того, відповідно до ст. 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодизичних і картографічних матеріалів за допомогою спеціальних пристроїв на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).
Встановлення меж земельної ділянки проводиться вже після складання відповідної документації із землеустрою та після реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі. Для встановлення меж необхідно, щоб земельна ділянка вже була зареєстрована в Державному земельному кадастрі, оскільки сама процедура закріплення меж за своєю суттю є перенесенням координат поворотних точок ділянки з кадастру на місцевість за допомогою спеціального обладнання .
На даний час межі земель, які належать до НПП «Дністровський каньйон» в натурі на місцевості не винесені, державні знаки та аншлаги, відповідно до вимог Положення «Про єдині державні знаки та аншлаги на територіях та об`єктах природно-заповідного фонду України» не встановлені.
Зазначені обставини унеможливили встановити, під час проведення робіт з інвентаризації земель сільськогосподарського призначення у 2019 році та на даний час, факт належності спірної земельної ділянки за кадастровим номером 61222082200:01:002:0007 до земель НПП «Дністровський каньйон», а також свідчать про незавершеність процедури формування земель, які мають входити до складу цього природного парку.
У Переліку земель, надання яких (у тому числі з вилученням у землекористувачів) у постійне користування НПП «Дністровський каньйон»)), який міститься у додатку 1 до Указу Президента України № 96/2010 від 03.02.2010 «Про створення національного природного парку «Дністровський каньйон», у Заліщицькому районі Тернопільської області заплановані до вилучення землі запасу та загального користування площею 251,30 га.
За результатами проведеної інвентаризації земель до Державного земельного кадастру 30.08.2019 внесено відомості про земельну ділянку сільськогосподарського призначення, землі загального користування (угіддя - пасовища) площею 3,2831 га на території Городоцької сільської ради та присвоєно кадастровий номер 61222082200:01:002:0007.
Будь-яких доказів щодо визначення іншого цільового призначення для згаданої земельної ділянки, зокрема віднесення її до земель природно-заповідного фонду, позивачем не представлено.
Оскільки цільове призначення земельної ділянки визначається під час її формування та закріплюється шляхом реєстрації у Державному земельному кадастрі, а це відбувається під час оформлення належного користування земельною ділянкою, то можна зробити висновок, що у Державному земельному кадастрі цільове призначення земель природно-заповідного фонду відображаються тільки тоді, якщо це землі надані установам природно-заповідного фонду у постійне користування. В іншому випадку за землями природно-заповідного фонду залишається те цільове призначення, яке було на момент їхнього створення.
Позивач не надав доказів того, що Тернопільською ОДА чи іншим повноважним органом приймалося рішення чи вчинялись інші, передбачені законодавством, дії, що підтверджують зміну категорії спірної земельної ділянки із земель сільськогосподарського призначення на землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення.

Процесуальні дії суду у справі.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.11.2025 справу №921/660/25 передано на розгляд судді Шумського І.П.
Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 10.11.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі 921/660/25 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 08.12.2025, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Національний природний парк "Дністровський каньйон".
Ухвалами суду від 08.12.2025 продовжено строк підготовчого провадження у даній справі та відкладено підготовче засідання на 15.01.2026.
Надалі, ухвалою суду від 15.01.2026 закрито підготовче провадження по справі №921/660/25 та призначено її до розгляду по суті на 16.02.2026.
У судовому засіданні 16.02.2026 прокурором та представником позивача -Тернопільської ОДА (Тернопільської ОВА) підтримано позовні вимоги.
Решта учасників судового процесу явку уповноважених представників у судове засідання 16.02.2026 не забезпечили, про дату, час та місце його проведення повідомлені належним чином.
Стаття 42 ГПК України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому норми вказаної статті зобов`язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.
Ч. 1 ст. 202 ГПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Враховуючи положення ст. ст. 13, 74 ГПК України, якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними матеріалами справи.
Судом враховано, що у силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору.
Відповідно до листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України №1-5/45 від 25.01.2006, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.
Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду).
16.02.2026 суд ухвалив скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.
З метою збереження цінних природних та історико-культурних комплексів і об`єктів лісостепової зони, відповідно до статті 53 Закону України "Про природно-заповідний фонд України" Указом Президента України №96/2010 від 03.02.2010 постановлено створити на території Борщівського, Бучацького, Заліщицького та Монастириського районів Тернопільської області національний природний парк "Дністровський каньйон".
До території національного природного парку "Дністровський каньйон" погоджено в установленому порядку включення 10829,18 гектара земель, а саме: 7189,65 гектара земель державної власності, що надаються (у тому числі з вилученням у землекористувачів) національному природному парку в постійне користування, і 3639,53 гектара земель, що включаються до його території без вилучення, згідно з додатками 1 і 2.
Відповідно до додатку №1 до Указу Президента України №96/2010 від 03.02.2010 у постійне користування національного природного парку "Дністровський каньйон" надано, зокрема землі площею 1165,30 га, шляхом вилучення у землекористувача - Заліщицької районної державної адміністрації із земель запасу та земель загального користування.
Згідно з додатком №2 до Указу Президента України №96/2010 від 03.02.2010 до території національного природного парку "Дністровський каньйон" включено, зокрема 251,30 га із земель запасу та земель загального користування Заліщицької районної державної адміністрації, 5,48 га земель Приватного підприємства "Кромвель", 245,70 га земель Заліщицького аграрного коледжу імені Є. Храпливого Національного аграрного університету.
Пунктом 2 Указу Президента України №96/2010 від 03.02.2010 також постановлено Кабінету Міністрів України забезпечити:
- вирішення питання щодо утворення адміністрації національного природного парку "Дністровський каньйон" та належного її функціонування;
- затвердження у шестимісячний строк у встановленому порядку Положення про національний природний парк "Дністровський каньйон";
- підготовку протягом 2010-2011 років матеріалів та вирішення відповідно до законодавства питань щодо вилучення і надання 7189,65 гектара земель національному природному парку "Дністровський каньйон" у постійне користування, а також розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок і проекту землеустрою з організації та встановлення меж території національного природного парку, отримання державних актів на право постійного користування земельними ділянками;
- розроблення протягом 2010-2012 років та затвердження в установленому порядку Проекту організації території національного природного парку "Дністровський каньйон", охорони, відтворення та рекреаційного використання його природних комплексів і об`єктів;
- підготовку протягом 2013-2015 років матеріалів до проекту розширення території національного природного парку "Дністровський каньйон" відповідно до наукового обґрунтування.
Надалі, Указом Президента України №147/2019 від 17.04.2019 “Про зміну меж національного природного парку “Дністровський каньйон” постановлено змінити межі національного природного парку “Дністровський каньйон”. До території національного природного парку «Дністровський каньйон» погоджено в установленому порядку включення 901,1 гектара земель, а саме: 785,7 гектара земель державної і комунальної власності, які надаються національному природному парку в постійне користування, у тому числі з вилученням y землекористувачів, згідно з додатком 1, та 115,4 гектара земель державної і комунальної власності, що включаються до його території без вилучення у землекористувачів, згідно з додатком 2.
У додатку 1 до Указу Президента України №147/2019 від 17.04.2019 погоджено Перелік земель державної і комунальної власності, надання яких (у тому числі з вилученням у землекористувачів) у постійне користування національному природному парку "Дністровський каньйон", у т.ч. землі державної власності (запасу та загального користування) за межами населених пунктів у Заліщицькому районі площею 382,30 га.
У додатку 2 до Указу Президента України №147/2019 від 17.04.2019 погоджено Перелік земель державної і комунальної власності, включення яких до території національного природного парку "Дністровський каньйон" без вилучення, у т.ч. землі державної власності (запасу та загального користування) за межами населених пунктів у Заліщицькому районі площею 63,50 га. 
Відповідно до положення "Про Національний природний парк "Дністровський каньйон" (затвердженого наказом Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України №86 від 31.08.2020) основними завданнями парку є:
збереження та відтворення цінних природних та історико-культурних комплексів та природних об`єктів, зокрема видів тваринного і рослинного світу та природних оселищ, занесених до Червоної книги України та міжнародних Червоних списів;
створення умов для організованого туризму, відпочинку та інших видів рекреаційної діяльності в природних умовах з додержанням режиму охорони заповідних комплексів та об`єктів;
організація та здійснення науково-дослідних робіт, у тому числі з вивчення природних комплексів та їх змін в умовах рекреаційного використання, розроблення та впровадження наукових рекомендацій з питань охорони навколишнього природного середовища, відтворення окремих видів флори та фауни, відновлення порушених екосистем, управління та ефективного використання природних ресурсів, організації та проведення моніторингу ландшафтного та біологічного різноманіття;
проведення екологічної освітньо-виховної роботи.
Відповідно до змісту п. 1.2 положення парк є бюджетною, неприбутковою, природоохоронною, рекреаційною, культурно-освітньою, науково-дослідною установою і входить до складу природно-заповідного фонду України, охороняється як національне надбання, щодо якого встановлюється особливий режим охорони, відтворення та використання.
У п. 1.6 положення "Про Національний природний парк "Дністровський каньйон" зазначено, що загальна площа парку становить 11730,28 га земель, у тому числі 7975,35 га земель, що надаються у постійне користування парку та 3754,93 га земель, що включаються до його складу без вилучення у землекористувачів.
Згідно з п. 1.7 положення ділянки землі та водного простору з усіма природними ресурсами та об`єктами вилучаються з господарського використання і надаються у користування парку у порядку, встановленому законодавством. 
До встановлення меж парку у натурі його межі визначаються відповідно до проекту створення парку.
У п. 1.8 положення зазначено, що право парку на постійне користування земельними ділянками, оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Межі земельних ділянок, що перебувають у користуванні парку встановлюються в натурі (на місцевості) та закріплюються межовими знаками в порядку, визначеному законодавством. Відомості про межі, цільове призначення, оцінку, угіддя земельних ділянок, що перебувають у користуванні парку та про обмеження в їх використанні вносяться до Державного земельного кадастру у встановленому законодавством порядку та обов`язково враховуються при реконструкції та розвитку прилеглих територій (п. 1.9 положення).
Згідно з п. 14.1 положення зміна меж, категорії та скасування статусу території парку проводиться відповідно до законодавства України.
В якості додатків до листа №02.2/1949 від 06.10.2025 Управління екології та природних ресурсів Тернопільської ОДА (ОВА) до матеріалів справи додано матеріали проекту створення парку, зокрема: картосхему проектованого НПП «Дністровський каньйон»; експлікацію земель, які пропонується включити до складу проектованого НПП «Дністровський каньйон» на території Заліщицького району Тернопільської області; зведену експлікацію земель, які пропонується включити до складу проектованого НПП «Дністровський каньйон» на території Заліщицького району Тернопільської області; погодження Заліщицької РДА щодо створення НПП «Дністровський каньйон»; перелік землекористувачів на території Заліщицького району, за рахунок земель яких створюється НПП «Дністровський каньйон»; землі, які перебувають у власності, користуванні, та землі державної власності, не надані у власність та користування, за рахунок яких створюється НПП «Дністровський каньйон»; висновок до матеріалів вибору місця розташування земельної ділянки для розміщення НПП «Дністровський каньйон»; висновок щодо створення НПП «Дністровський каньйон»; погодження ГУ Держкомзему у Тернопільській області щодо створення НПП «Дністровський каньйон»; висновок Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Тернопільській області щодо створення НПП «Дністровський каньйон»; перелік землекористувачів за рахунок яких створюється НПП «Дністровський каньйон» у Тернопільській області; висновок Тернопільської ОДА щодо створення НПП «Дністровський каньйон».
21.02.2019 між Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру (надалі - сторона 1), з однієї сторони, та Державним підприємством "Центр державного земельного кадастру" (надалі - сторона 2), з іншої сторони, укладено договір №12-Г на проведення заходу з інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності, згідно п.1.1. якого за умовами цього договору сторона 2 здійснює захід з інвентаризації несформованих земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, відомості про які відсутні у Державному земельному кадастрі крім земель, які знаходяться в постійному користуванні державних підприємств, установ та організацій, на території об`єднаних територіальних громад з метою формування відповідних земельних ділянок та реєстрації їх у Державному земельному кадастрі відповідно до вимог чинного законодавства, технічного завдання на здійснення заходів з інвентаризації земель (додаток 1 до договору) та плану здійснення заходу з інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності (додаток 2 до договору), які є невід`ємною частиною цього договору, а сторона 1 вживає організаційних заходів щодо виділення бюджетних асигнувань відповідно до Плану заходів Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру бюджетної програми "Проведення земельної реформи" у 2019 році та Плану використання бюджетних коштів на 2019 рік.
Разом з тим, 13.05.2019 Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) прийнято наказ №129 "Про деякі питання проведення заходу з інвентаризації земель державної власності", п.1 якого: внесено зміни до наказу Держгеокадастру від 21.02.2019 №59 "Про проведення інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності", зокрема, пункт 1 викладено в редакції: " 1.Провести у 2019 році захід з інвентаризації земель державної власності, а саме: інвентаризацію земель сільськогосподарського призначення державної власності в межах об`єднаних територіальних громад (несформованих земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, відомості про які відсутні у Державному земельному кадастрі крім земель, які знаходяться в постійному користуванні державних підприємств, установ та організацій) згідно з додатком 1, що додається; інвентаризацію земель сільськогосподарського призначення державної власності на території областей України (несформованих земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, відомості про які відсутні у Державному земельному кадастрі) згідно з додатком 2, що додається"; відповідно до п.2 якого: укласти додаткову угоду до договору з державним підприємством "Центр державного земельного кадастру" від 21.02.2019 №12-Г на здійснення заходу з інвентаризації земель державної власності як з одержувачем бюджетних коштів за напрямком, визначеними підпунктом 3 пункту 3 Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для здійснення заходів з проведення земельної реформи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 09.03.2011 №219.
До даного наказу укладено додаток 1 "Перелік об`єднаних територіальних громад, на території яких проводитиметься інвентаризація земель сільськогосподарського призначення державної власності у 2019 році" , додаток 2 "Перелік областей, на території яких проводитиметься інвентаризація земель сільськогосподарського призначення державної власності у 2019 році", додаток 3 "План здійснення заходу з інвентаризації земель державної власності на 2019 рік".
За результатами інвентаризації спірна земельна ділянка була внесена в Державний земельний кадастр.
В матеріалах справи знаходиться Поземельна книга (копія) кадастровий номер земельної ділянки 6122082200010020007, яка відкрита 30.08.2019 державним кадастровим реєстратором Відділу у Заліщицькому районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області.
В Поземельній книзі в Розділі 1. "Земельна ділянка. Загальні відомості" міститься запис від 30.08.2019 №001, в якому зазначено відомості про земельну ділянку 6122082200010020007, зокрема:
місце розташування: Тернопільська область, Заліщицький район, Городоцька сільська рада;
цільове призначення:
- категорія земель: землі сільськогосподарського призначення;
- код виду цільового призначення: 18.00 землі загального користування (землі будь-якої категорії, які використовуються як майдани, вулиці, проїзди, шляхи, громадські пасовища, сіножаті, набережні, пляжі, парки, зелені зони, сквери, бульвари, водні об`єкти загального користування, а також інші землі, якщо рішенням відповідного органу державної влади чи місцевого самоврядування їх віднесено до земель загального користування);
площа, гектарів: 3,2831.
прізвище та ініціали Державного кадастрового реєстратора, який вніс відомості: Онищук О.Я.
В Поземельній книзі кадастровий номер земельної ділянки 6122082200010020007 міститься Розділ 2. Кадастровий план земельної ділянки та експлікація земельних угідь (запис від 30.08.2019 №002). Даний розділ містить Експлікацію земельних угідь, в якій зазначено всього земель, гектарів, у тому числі за земельними угіддями, гектарів: пасовища, 3,2831; площа земельної ділянки, гектарів 3,2831.
В матеріалах справи знаходиться Технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності на території Городоцької сільської ради, Заліщицького району Тернопільської області (надалі - технічна документація), у тому числі і на спірну земельну ділянку площею 3,2831 га. Дана технічна документація розроблена в 2019 році Тернопільською регіональною філією Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру".
У Пояснювальній записці до Технічної документації зазначено, що підставою для розроблення технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки є наступні документи: Розпорядження КМУ "Питання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність об`єднаних територіальних громад від 31.01.2018 №60-Р, Наказ Головного управління Держгеокадастру від 13.05.2019 №129, клопотання, технічне завдання на виконання робіт з інвентаризації земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею – 80,4295 га, в межах Городоцької сільської ради, Заліщицького району, Тернопільської області та складення за їх результатами технічної документації із землеустрою.
В Пояснювальній записці щодо відомостей про замовника зазначено, що замовником розробки технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, що розташовані на території межах Городоцької сільської ради Заліщицького району Тернопільської області є Головне управління Держгеокадастру, яке і є розпорядником зазначених земель згідно п. 4 ст. 122 Земельного кодексу України.
Наказом Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області “Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель” №19-3495/14-19-СГ від 12.09.2019 затверджено технічну документацію щодо інвентаризації земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності (за межами населених пунктів) загальною площею 80,4295 га, в тому числі площею 3,2831 га кадастровий номер 6122082200:01:002:0007 на території Городоцької сільської ради Заліщицького району Тернопільської області. 
Надалі, наказом Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області “Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність” №38-ОТГ від 09.12.2020 передано Заліщицькій міській раді (Заліщицькій територіальній громаді) Заліщицького району Тернопільської області у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 3088,7218 га, які розташовані на території колишніх Бедриківської, Блищанської, Винятинської, Городоцької, Дзвиняцької, Добрівлянської, Дунівської, Дуплиської, Зеленогайської, Зозулинської, Іване-Золотівської, Касперівської, Колодрібської, Кулаківської, Новосілківської, Синьківської, Торськівської та Угриньківської сільських рад (колишнього -Заліщицького району), згідно додатку, в т. ч. і земельну ділянку площею 3,2831, кадастровий номер 6122082200:01:002:0007, із земель загального користування Городоцької сільської ради.
У п. 3 даного наказу зазначено, що право комунальної власності вказаних у додатку земельних ділянок виникає з моменту державної реєстрації цього права та оформляється відповідно до Закону України “Про державну реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень”.
На підставі даного наказу від 09.12.2020, відповідачем 2 спірна земельна ділянка передана відповідачу 1 по акту приймання – передачі від 09.12.2020 земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність.
Цей акт разом із вказаним наказом стали підставою для державної реєстрації права на вказані у додатку земельні ділянки комунальної власності Заліщицькою міською радою (Заліщицької ТГ) Заліщицького району (п. 2 акту приймання – передачі).
Відповідно до інформації №444334111 від 19.09.2025 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, на підставі наказу №38-ОТГ від 09.12.2020 та акту приймання - передачі від 09.12.2020, державним реєстратором Триюдою Мирославою Михайлівною Заліщицької міської ради Тернопільської області 04.02.2021 під номером запису про речове право 40457517 зареєстровано за Заліщицькою міською радою (код ЄДРПОУ 04058396) право комунальної власності на земельну ділянку площею 3,2831 га з кадастровим номером 6122082200:01:002:0007, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2286265961220, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 56516074 від 09.02.2021.
Відповідно до інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 26.08.2025, земельна ділянка площею 3,2831 га, кадастровий номер 6122082200:01:002:0007, місце розташування: Городоцька сільська рада, Заліщицький район, Тернопільська область, за цільовим призначенням віднесена до категорії земель: землі сільськогосподарського призначення, цільове призначення: 18.00.
Головним управлінням Держгеокадастру у Тернопільській області у інформації № 10-19-0.52-4038/2-25 від 24.09.2025 зазначено, що при візуальному огляді інформаційно -довідкового шару «Природно-заповідний фонд», земельна ділянка із кадастровим номером 6122082200:01:002:0007 повністю входить в територію інформаційного шару.
Управління екології та природних ресурсів Тернопільської ОДА (ОВА) у інформації № 02.2/1949 від 06.10.2025 зазначило, що земельна ділянка із кадастровим номером 6122082200:01:002:0007 згідно Указу Президента України від 03.02.2010 №96/2010 «Про створення національного природного парку «Дністровський каньйон», матеріалами створення парку, увійшла до складу парку без вилучення у власників і користувачів земельних ділянок, водних та інших природних об`єктів та належить до природно-заповідного фонду України.
Відповідно до інформації № 02-10803/16 від 13.10.2025 Тернопільської обласної військової адміністрації, земельна ділянка із кадастровим номером 6122082200:01:002:0007 згідно Указу Президента України від 03.02.2010 №96/2010 «Про створення національного природного парку «Дністровський каньйон», матеріалами створення парку, увійшла до складу парку та належить до природно-заповідного фонду України.
Згідно з інформацією Кабінету Міністрів України №25415/0/2-25 від 13.10.2025, Кабінетом Міністрів рішень щодо передачі у комунальну власність, вилучення і зміни цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером 6122082200:01:002:0007, а також щодо зміни меж національного природного парку «Дністровський каньйон» та передачі, вилучення і зміни цільового призначення його земельних ділянок, не приймалося. 
Відповідно до інформації № 6003-06/71378-05 від 21.10.2025 Міністерства економіки, довкілля та сільського господарства України, Мінекономіки не погоджувало зменшення площі та скасування статусу території природно-заповідного фонду парку. Проєкти рішень та матеріали щодо передачі із земель державної власності в комунальну власність, зміни цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером 6122082200:01:002:0007 на погодження до Міністерства не надходили.
Як вбачається з інформації № 295 від 26.08.2025 та №330 від 13.10.2025 НПП «Дністровський каньйон» серед земель, що надаються НПП «Дністровський каньйон» у постійне користування перебувають і землі за межами населених пунктів Городоцької сільської ради Заліщицького району (на сьогодні за межами населених пунктів Заліщицької ОТГ Чортківського району), що підтверджується картосхемою проектованого Національного природного парку «Дністровський каньйон» та поконтурною відомістю земель, які пропонується включити до складу проектованого Національного природного парку "Дністровський каньйон" з вилученням земель із користування землекористувачів земельних ділянок та наданням в постійне користування національному природному парку на території Городоцької сільської ради Заліщицького району (поза межами населених пунктів), на даний час за межами населених пунктів Заліщицької ОТГ Чортківського району. Адміністрація НПП «Дністровський каньйон» не погоджувала передачі земельної ділянки з кадастровим номером 6122082200:01:002:0007.
Комісією у складі заступника директора – начальника відділу господарського забезпечення та рекреаційного благоустрою НПП «Дністровський каньйон» Білокінського В.А., начальника Заліщицького природоохоронного науково-дослідного відділення НПП «Дністровський каньйон» Юрійчина В.І., провідного інженера з охорони природних екосистем відділу державної охорони природно-заповідного фонду НПП «Дністровський каньйон» Гишки В.І. проведено обстеження земельної ділянки із кадастровим номером 6122082200:01:002:0007, розташованої за межами с. Городок на території Заліщицької міської ради Чортківського району Тернопільської області.
При обстеженні встановлено, що земельна ділянка із кадастровим номером 6122082200:01:002:0007 входить до складу земель, що відповідно до Указу Президента України №96/2010 від 03.02.2010 «Про створення національного природного парку «Дністровський каньйон» надаються (у тому числі з вилученням у землекористувачів) Національному природному парку «Дністровський каньйон» в постійне користування. Земельна ділянка вкрита дерево-чагарниковою рослинністю, про що складено акт обстеження земельної ділянки із кадастровим номером 6122082200:01:002:0007, розташованої на території Заліщицької міської ради Чортківського району Тернопільської області від 10.10.2025 та фототаблиці до нього.
Отже, належність земельної ділянки з кадастровим номером 6122082200:01:002:0007 до складу території НПП «Дністровський каньйон», запроектованої та наданої парку, підтверджується інформацією №02-10803/16 від 13.10.2025 Тернопільської обласної військової адміністрації, інформаціями №295 від 26.08.2025 та №330 від 13.10.2025 НПП «Дністровський каньйон», актом від 10.10.2025 обстеження земельної ділянки з кадастровим номером 6122082200:01:002:0007, інформацією №6003-06/71378-05 від 21.10.2025 Міністерства економіки, довкілля та сільського господарства України, інформацією №10-19-0.52-4038/2-25 від 24.09.2025 Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, інформацією № 02.2/1949 від 06.10.2025 Управління екології та природних ресурсів Тернопільської обласної військової адміністрації. 
Окрім того, зміст листа №12 від 23.10.2025 геодезиста ФОП Величко О.М. вказує на те, що земельна ділянка з кадастровим номером 6122082200:01:002:0007, площею 3,2831 га, накладається на територію природно-заповідного фонду, а саме територію НПП «Дністровський каньйон».
Наведені докази, у тому числі картографічні матеріали, надані уповноваженими суб`єктами, на яких доступно для візуального сприйняття зображено накладення площі спірної земельної ділянки та території НПП «Дністровський каньйон», у сукупності та взаємному зв`язку підтверджують, що спірна земельна ділянка площею 3,2831 га (землі сільськогосподарського призначення) накладається на територію цього об`єкта і за своїми характеристиками належить до земель природно-заповідного фонду.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд при ухвалені рішення, висновки суду.
Зазначаючи про те, що позивачами не здійснювались заходи щодо звернення до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, шляхом визнання недійсним (незаконним) та скасування наказу ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області, скасування державної реєстрації права власності у реєстрі речових прав, скасування реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі, зобов`язання повернути земельну ділянку у державну власність, прокурором пред`явлено позов в інтересах держави, в особі Міністерства економіки, довкілля та сільського господарства України, Тернопільської обласної державної адміністрації (Тернопільської обласної військової адміністрації).
Статтею 4 ГПК України гарантовано право юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців, фізичних осіб, які не є підприємцями, державних органів, органів місцевого самоврядування на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. А також зазначено, що до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Повноваження прокурора з виконання покладених на нього функцій щодо представництва інтересів громадянина або держави в суді регулюється ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", частиною 3 якої передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Частиною 3 статті 53 ГПК України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі №1-1/99 (про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді), обираючи форму представництва прокурор визначає, в чому полягає порушення або загроза порушення інтересів держави чи громадянина, обґрунтовує необхідність їх захисту. Водночас інтереси держави можуть як збігатися, так і не збігатися з інтересами державних органів. Поняття "інтереси держави" є оціночним і у кожному конкретному випадку прокурор самостійно визначає, в чому саме відбулося або має відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту.
Випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття інтерес держави.
Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України, ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. 
Поняття орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави.
Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду у справі №924/1237/17 від 20.09.2018, у справі №918/313/17 від 27.02.2018.
Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (абзаци перший - третій частини четвертої статті цього ж Закону).
Відповідно до ч.3 ст.23 Закону України “Про прокуратуру” прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.
Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.
Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст.23 Закону України “Про прокуратуру”, прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Відповідно до ст. 131-1 Конституції України на органи прокуратури покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Так, частиною 3 ст. 53 ГПК України закріплено право прокурора у визначених законом випадках звертатися до суду з позовною заявою. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах (ч. 4, 5 ст. 53 ГПК України).
Згідно з ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
За висновком Конституційного Суду України, наведеним у рішенні від 08.04.1999 № 3-рп/99, поняття "інтереси держави" є оціночним; в кожному конкретному випадку прокурор, який звертається до суду із заявою, повинен обґрунтувати в суді наявність підстав для представництва інтересів держави (в тому числі публічних інтересів територіальної громади), але виключного переліку обставин, які можуть використовуватися, закон не передбачає.
Відповідно до ст. 13 Конституції України, природні ресурси, що знаходяться у межах території України, є об`єктами права власності Українського народу й повинні використовуватися відповідно до закону.
Згідно з ч. 4 ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.
Отже, державні органи та інші суб`єкти владних повноважень зобов`язані вживати (реалізовувати) комплекс організаційно-правових та інших заходів, спрямованих на створення умов для такого захисту прав, в межах визначених законодавством повноважень.
Рішенням Конституційного Суду України № 3-рп/99 від 08.04.1999 під поняттям “орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах” потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.
Слід зазначити, що держава може вступати як у цивільні (господарські), так і в адміністративні правовідносини. У випадку, коли держава вступає в цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими учасниками цивільних правовідносин. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції, встановленої законом.
Отже, поведінка органів, через які діє держава в цивільних або адміністративних відносинах, розглядається як поведінка держави в цивільних (господарських) або адміністративних відносинах. При цьому відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Отже, як у цивільних (господарських), так і в адміністративних відносинах органи, через які діє держава, не мають власних прав і обов`язків, але наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних відносинах.
Державу в судовому процесі, зокрема як позивача, може представляти орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. 
Відповідно до ст. ст. 53, 54 Закону України “Про природно-заповідний фонд України” рішення про створення природних заповідників, національних природних парків, а також щодо інших територій та об`єктів природно- заповідного фонду загальнодержавного значення приймаються Президентом України. Зміна меж, категорії та скасування статусу територій та об`єктів природно-заповідного фонду проводиться відповідно до ст. ст. 51-53 цього Закону за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, на підставі відповідного експертного висновку.
Як вже зазначалось, відповідно до положення "Про Національний природний парк "Дністровський каньйон" парк є бюджетною, неприбутковою, природоохоронною, рекреаційною, культурно-освітньою, науково-дослідною установою і входить до складу природно-заповідного фонду України, охороняється як національне надбання, щодо якого встановлюється особливий режим охорони, відтворення та використання (п. 1.2. положення).
Парк є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунки у відділенні казначейства і утримується за рахунок коштів державного бюджету. Парк має печатку із зображенням Державного герба України та своїм найменуванням, штампи та офіційну емблему, що реєструються в установленому порядку, та бланки (п. 1.3. положення). Парк віднесено до сфери управління Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України (п. 1.4. положення).
Пунктами 11.3, 11.4 положення передбачено, що парк звітує про свою діяльність перед Міндовкілля та відповідними органами державної виконавчої влади в порядку і строки, визначені законодавством. Міндовкілля здійснює контроль за діяльністю парку у порядку визначеному законодавством. 
24.07.2025 набрала чинності Постанова Кабінету Міністрів України від 21.07.2025 № 903 «Деякі питання Міністерства економіки, довкілля та сільського господарства» (надалі – постанова № 903), якою вирішено ліквідувати Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України, поклавши його функції на Міністерство економіки, довкілля та сільського господарства України. Постановою № 903 установлено, що правонаступником майна, прав і обов`язків Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів, що ліквідується, є Міністерство економіки, довкілля та сільського господарства. 
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 17.09.2025 № 997-р «Про можливість забезпечення здійснення Міністерством економіки, довкілля та сільського господарства функцій і повноважень» визначено, що з 22.09.2025 функції і повноваження Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України здійснює Міністерство економіки, довкілля та сільського господарства України.
Пунктом 2 постанови № 903 затверджено положення про Міністерство економіки, довкілля та сільського господарства України (надалі – положення). 
Згідно п. 1 положення Міністерство економіки, довкілля та сільського господарства України (Мінекономіки) є центральним органом виконавчої влади та головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, екологічної та в межах повноважень, передбачених законом, біологічної і генетичної безпеки.
У положенні зазначено, що основними завданнями Мінекономіки є забезпечення формування та реалізація державної політики у сфері організації охорони та використання природно-заповідного фонду; забезпечення формування: державної політики у сфері державного нагляду (контролю) за додержанням вимог законодавства про раціональне використання, відтворення і охорону природних ресурсів, використання та охорону земель, екологічну безпеку, оцінку впливу на довкілля, охорону і використання територій та об`єктів природно-заповідного фонду, збереження, відтворення та невиснажливе використання біологічного і ландшафтного різноманіття, формування, збереження та використання екологічної мережі, охорону атмосферного повітря, моніторинг, звітність та верифікацію викидів парникових газів з установок, розташованих на території України, регулювання озоноруйнівних речовин та фторованих парникових газів, а також з питань управління відходами (крім поводження з радіоактивними відходами), забезпечення хімічної безпеки та управління хімічною продукцією, пестицидами та агрохімікатами, дотримання вимог біологічної і генетичної безпеки щодо біологічних об`єктів природного середовища під час створення, дослідження та практичного використання генетично модифікованих організмів у відкритій системі.
Мінекономіки відповідно до покладених на нього завдань: координує діяльність центральних та місцевих органів виконавчої влади з питань, що належать до компетенції Мінекономіки; веде облік об`єктів державної власності, що належать до сфери управління Мінекономіки, здійснює контроль за їх ефективним використанням та збереженням; забезпечує у сфері організації охорони та використання природно-заповідного фонду нормативно-правове регулювання, а саме розробляє проекти, видає нормативно-правові акти в межах повноважень, передбачених законом, нормативно-правових актів з питань: спеціального використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду; ведення Державного кадастру територій та об`єктів природно-заповідного фонду; діяльності служби державної охорони природно-заповідного фонду; наукової, рекреаційної, еколого-освітньої діяльності природних та біосферних заповідників та національних природних парків; економічного обґрунтування розвитку природно-заповідного фонду, а також економічної оцінки природних комплексів і об`єктів, які входять до його складу; ведення паспорта водно-болотного угіддя міжнародного значення; визначення належності територій до пралісових пам`яток природи; затверджує ліміти на використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природнозаповідного фонду загальнодержавного значення; веде Державний кадастр територій та об`єктів природно-заповідного фонду; забезпечує відповідно до компетенції відображення в Інтернеті геопросторових даних та метаданих, а також безперешкодний доступ користувачів до Державного кадастру територій та об`єктів природно-заповідного фонду; здійснює: управління охороною і використанням територій та об`єктів природно-заповідного фонду, службою державної охорони природно-заповідного фонду; підготовку і подання пропозицій щодо створення, оголошення нових територій та об`єктів природно-заповідного фонду, а також зміни меж, категорії та скасування статусу існуючих територій та об`єктів природнозаповідного фонду; затверджує положення про території та об`єкти природнозаповідного фонду загальнодержавного значення, а також положення про території та об`єкти, які мають особливу екологічну, наукову, естетичну, господарську, а також історико-культурну цінність; затверджує: проекти організації території природних та біосферних заповідників, національних природних парків, ботанічних садів загальнодержавного значення, проекти утримання та реконструкції парків - пам`яток садово-паркового мистецтва загальнодержавного значення; затверджує технічні завдання на розроблення проектів організації території природних та біосферних заповідників, національних природних парків, що належать до сфери управління Мінекономіки, та погоджує технічні завдання на розроблення проектів організації території природних та біосферних заповідників, національних природних парків, що належать до сфери управління інших установ та організацій; забезпечує: розроблення проектів створення, оголошення, зміни меж, категорії та скасування статусу територій та об`єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного значення; проектів резервування цінних для заповідання природних територій та об`єктів; розглядає та схвалює клопотання про необхідність створення чи оголошення територій та об`єктів загальнодержавного значення; погоджує зміну меж, категорії та скасування статусу територій та об`єктів природно-заповідного фонду і скасування та зміну охоронних зон територій та об`єктів природно-заповідного фонду; забезпечує організацію створення природоохоронних територій міжнародного значення.
Відповідно до п. 5 положення Мінекономіки з метою організації своєї діяльності: забезпечує в установленому порядку самопредставництво інтересів Мінекономіки в судах України та інших державних органах, яке здійснюється без окремого доручення керівника державними службовцями структурних підрозділів Мінекономіки відповідно до положення про такі структурні підрозділи; забезпечує представництво інтересів Мінекономіки в судах України та інших органах. 
Відповідно до п. «а» ст. 20-1 Закону України «Про охорону навколишнього середовища», до компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, в галузі охорони навколишнього природного середовища та використання природних ресурсів належить реалізація державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища і використання природних ресурсів. 
Тому, Міністерство економіки, довкілля та сільського господарства України є органом, який уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Згідно з положеннями ст. ст. 84, 122 ЗК України обласні державні адміністрації є розпорядниками земель державної форми власності, які знаходяться на їхній території за межами населених пунктів, для всіх потреб та відповідно суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту інтересів держави у спірних правовідносинах.
Отже, на території Тернопільської області повноваження щодо розпорядження землями природно-заповідного фонду, які перебувають у державній власності, здійснюються Тернопільською обласною державною адміністрацією (Тернопільською обласною військовою адміністрацією).
Тому, Тернопільська обласна державна адміністрація (Тернопільська обласна військова адміністрація відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 68/2022 “Про утворення військових адміністрацій” - Тернопільська обласна військова адміністрація) є органом, який уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Отже, у відповідних законодавчих положеннях, законодавець Міністерство економіки, довкілля та сільського господарства України та Тернопільську обласну державну адміністрацію (Тернопільську обласну військову адміністрацію) уповноважив здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Відтак, вони є позивачами у даній справі.
Бучацькою окружною прокуратурою з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави у спірних правовідносинах поінформовано Тернопільську обласну військову адміністрацію про виявлені порушення вимог природоохоронного законодавства щодо незаконності передачі землі природно-заповідного фонду у комунальну власність (лист № 53/2-3359вих-25 від 30.09.2025).
Однак, Тернопільська обласна військова адміністрація до суду з позовом про повернення у державну власність спірної земельної ділянки не звернулася, посилаючись на відсутність коштів (лист Тернопільської ОВА від 13.10.2025 за №02-10803/16).
Бучацькою окружною прокуратурою з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави у спірних правовідносинах поінформовано Міністерство економіки, довкілля та сільського господарства України про виявлені порушення вимог природоохоронного законодавства щодо незаконності вибуття земель природно-заповідного фонду із державної власності (лист № 53/2-3517вих-25 від 13.10.2025).
Однак, Міністерство економіки, довкілля та сільського господарства України, будучи обізнаним із порушеннями до суду із позовом про повернення у державну власність спірної земельної ділянки не звернулося (лист Міністерства економіки, довкілля та сільського господарства України від 21.10.2025 №6003-06/71378-05).
Матеріали справи не містять доказів самостійного звернення позивачів з аналогічним позовом до суду.
Відтак, прокурор підтвердив наявність у нього підстав для представництва інтересів держави при зверненні з даним позовом до суду.
Протягом слухання справи позивачі підтримали заявлені в їх інтересах вимоги та не заперечували проти обставин своєї бездіяльності.
Суд вважає, що звертаючись до суду з позовом у цій справі, прокурор дотримався вимог ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" та ст. 53 ГПК України щодо умов такого звернення, а саме: обґрунтував наявність у нього підстав для представництва інтересів держави у суді, визначив, у чому саме полягає порушення інтересів держави та правильно визначив органи, уповноважені державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
На виконання вимог ст.23 Закону України "Про прокуратуру" Бучацькою окружною прокуратурою попередньо повідомлено Міністерство економіки, довкілля та сільського господарства України та Тернопільську ОДА (ОВА) про представництво інтересів держави в їх особі (листи №53/2-3660 вих - 25 від 24.10.2025 та №53/2-3661 вих - 25 від 24.10.2025).
Частиною 1 статті 19 ЗК України передбачено, що землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення.
Згідно з ч.2 ст.19 ЗК України земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.
Відповідно до ч.3 ст.19 ЗК України земельна ділянка, яка за основним цільовим призначенням належить до відповідної категорії земель, відноситься в порядку, визначеному цим Кодексом, до певного виду цільового призначення, що характеризує конкретний напрям її використання та її правовий режим.
Статтею 43 ЗК України передбачено, що землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду.
Згідно зі ст. 44 ЗК України до земель природно-заповідного фонду включаються природні території та об`єкти (природні заповідники, національні природні парки, біосферні заповідники, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища), а також штучно створені об`єкти (ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва).
Відповідно до п. “г” ч. 4 ст. 84 ЗК України до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі під об`єктами природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, якщо інше не передбачено законом.
Згідно із ч. 1 ст. 4 Закону України “Про природно-заповідний фонд України” території природних заповідників, заповідні зони біосферних заповідників, землі та інші природні ресурси, надані національним природним паркам, є власністю Українського народу.
Із змісту вказаної норми слідує, що землі, надані національним природним паркам можуть перебувати лише у державній власності, що фактично і передбачено статтею 84 ЗК України.
Положеннями ст. 3 Закону України “Про природно-заповідний фонд України” передбачено, що національні природні парки належать до природно-заповідного фонду України, який охороняється як національне надбання і є складовою частиною світової системи природних територій та об`єктів, що перебувають під особливою охороною.
За ст. 5 Закону України “Про природно-заповідний фонд України” завдання, науковий профіль, характер функціонування і режим територій та об`єктів природно-заповідного фонду визначаються у положеннях про них, які розробляються відповідно до цього Закону, і затверджуються: центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища - щодо територій та об`єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного значення.
Відповідно до ст. 7 Закону України “Про природно-заповідний фонд України” землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно - заповідного фонду.
Землі природно-заповідного фонду України, а також землі територій та об`єктів, що мають особливу екологічну, наукову, естетичну, господарську цінність і є відповідно до ст. 6 цього Закону об`єктами комплексної охорони, належать до земель природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення.
На землях природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних та історико-культурних комплексів та об`єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням.
Межі територій та об`єктів природно-заповідного фонду встановлюються в натурі відповідно до законодавства. До встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду.
Відповідно до статті 8 Закону України “Про природно-заповідний фонд України” збереження територій та об`єктів природно-заповідного фонду забезпечується, у тому числі шляхом: встановлення заповідного режиму; додержання вимог щодо охорони територій та об`єктів природно-заповідного фонду під час здійснення господарської, управлінської та іншої діяльності, розробки проектної і проектно-планувальної документації, землевпорядкування, лісовпорядкування, здійснення оцінки впливу на довкілля.
Статтею 9 цього Закону визначено вичерпний перелік видів використання територій та об`єктів природно-заповідного фонду, який не передбачає використання територій природно-заповідного фонду для сільськогосподарських потреб, а заготівля сіна та випасання худоби можуть здійснюватися лише за умови, що така діяльність не суперечить цільовому призначенню таких територій.
Відповідно до статті 20 Закону України “Про природно-заповідний фонд України” національні природні парки є природоохоронними, рекреаційними, культурно-освітніми, науково-дослідними установами загальнодержавного значення, що створюються з метою збереження, відтворення і ефективного використання природних комплексів та об`єктів, які мають особливу природоохоронну, оздоровчу, історико-культурну, наукову, освітню та естетичну цінність.
Ділянки землі та водного простору з усіма природними ресурсами та об`єктами вилучаються з господарського використання і надаються національним природним паркам у порядку, встановленому цим Законом та іншими актами законодавства України.
До складу територій національних природних парків можуть включатися ділянки землі та водного простору інших землевласників та землекористувачів.
На національні природні парки покладається виконання таких основних завдань:
збереження цінних природних та історико-культурних комплексів і об`єктів;
створення умов для організованого туризму, відпочинку та інших видів рекреаційної діяльності в природних умовах з додержанням режиму охорони заповідних природних комплексів та об`єктів;
проведення наукових досліджень природних комплексів та їх змін в умовах рекреаційного використання, розробка наукових рекомендацій з питань охорони навколишнього природного середовища та ефективного використання природних ресурсів;
проведення екологічної освітньо-виховної роботи.
Відповідно до статті 21 Закону України “Про природно-заповідний фонд України” на території зони регульованої рекреації, стаціонарної рекреації та господарської зони забороняється будь-яка діяльність, яка призводить або може призвести до погіршення стану навколишнього природного середовища та зниження рекреаційної цінності території національного природного парку.
Відповідно до ст. ст. 53, 54 Закону України “Про природно-заповідний фонд України” рішення про створення природних заповідників, національних природних парків, а також щодо інших територій та об`єктів природно - заповідного фонду загальнодержавного значення приймаються Президентом України. Зміна меж, категорії та скасування статусу територій та об`єктів природно-заповідного фонду проводиться відповідно до ст. ст. 51-53 цього Закону за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, на підставі відповідного експертного висновку.
Статтею 5 Закону України “Про екологічну мережу України” передбачено, що території та об`єкти природно-заповідного фонду є складовою екомережі.
За ст. 3 указаного Закону, екомережа — це єдина територіальна система, яка утворюється з метою поліпшення умов для формування та відновлення довкілля, підвищення природно-ресурсного потенціалу території України, збереження ландшафтного та біорізноманіття, місць оселення та зростання цінних видів тваринного і рослинного світу, генетичного фонду, шляхів міграції тварин через поєднання територій та об`єктів природно-заповідного фонду, а також інших територій, які мають особливу цінність для охорони навколишнього природного середовища і відповідно до законів та міжнародних зобов`язань України підлягають особливій охороні.
У ст. 4 цього Закону вказано, що збереження цілісності екомережі здійснюється відповідно до принципів забезпечення цілісності екосистемних функцій складових елементів екомережі, збереження та екологічно збалансоване використання природних ресурсів на території екомережі.
Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що території та об`єкти природно-заповідного фонду наділені надважливими функціями і завданнями, мають особливий статус та перебувають під особливою державною охороною, тобто відповідно до ст. 178 ЦК України належать до обмежено оборотоздатних об`єктів.
Згідно з ч.1, ч.2 ст.24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» (в редакції від 01.01.2019) державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. 
Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
У ч.9 ст. 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" зазначено, що при здійсненні державної реєстрації земельної ділянки їй присвоюється кадастровий номер.
Згідно з ч.1 ст.25 Закону України "Про Державний земельний кадастр" Поземельна книга є документом Державного земельного кадастру, який містить такі відомості про земельну ділянку: а) кадастровий номер; б) площа; в) місцезнаходження (адміністративно-територіальна одиниця); г) склад угідь; ґ) цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); д) нормативна грошова оцінка; е) відомості про обмеження у використанні земельної ділянки; є) відомості про межі частини земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; ж) кадастровий план земельної ділянки; з) дата державної реєстрації земельної ділянки; и) інформація про документацію із землеустрою, на підставі якої здійснена державна реєстрація земельної ділянки, а також внесені зміни до цих відомостей; і) інформація про власників (користувачів) земельної ділянки відповідно до даних про зареєстровані речові права у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; ї) дані про бонітування ґрунтів.
Частиною 2 статті 25 Закону України «Про Державний земельний кадастр» передбачено, що Поземельна книга відкривається одночасно з державною реєстрацією земельної ділянки.
Поземельна книга закривається у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки (ч. 4 ст. 25 Закону України «Про Державний земельний кадастр»).
У розділі 1 Поземельної книги, відкритої щодо земельної ділянки з кадастровим номером 6122082200010020007, зазначено її цільове призначення: категорія земель: землі сільськогосподарського призначення; код виду цільового призначення: 18.00 землі загального користування (землі будь-якої категорії, які використовуються як майдани, вулиці, проїзди, шляхи, громадські пасовища, сіножаті, набережні, пляжі, парки, зелені зони, сквери, бульвари, водні об`єкти загального користування, а також інші землі, якщо рішенням відповідного органу державної влади чи місцевого самоврядування їх віднесено до земель загального користування).
Наказ Державного комітету України із земельних ресурсів "Про затвердження Класифікації видів цільового призначення земель" від 23.07.2010 № 548 передбачав класифікацію видів цільового призначення земель (КВЦПЗ) на окремі види цільового призначення земель, які характеризуються власним правовим режимом, екосистемними функціями, видом господарської діяльності, типами забудови, типами особливо цінних об`єктів.
Наказом № 548 від 23.07.2010, код 18.00 був передбачений для земель загального користування (землі будь-якої категорії, які використовуються як майдани, вулиці, проїзди, шляхи, громадські пасовища, сіножаті, набережні, пляжі, парки, зелені зони, сквери, бульвари, водні об`єкти загального користування, а також інші землі, якщо рішенням відповідного органу державної влади чи місцевого самоврядування їх віднесено до земель загального користування).
Частина 1 статті 79-1 ЗК України передбачає, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.
Згідно з ч.2 ст. 79-1 ЗК України формування земельних ділянок здійснюється, зокрема шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом.
Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі (ч.3 ст. 79-1 ЗК України).
Відповідно до ч.4 ст.79-1 ЗК України земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння її кадастрового номера.
Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї (ч.9 ст.79-1 ЗК України).
Частиною 10 статті 79-1 ЗК України передбачено, що державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.
Спірній земельній ділянці площею 3,2831 га було присвоєно кадастровий номер 6122082200:01:002:0007. Спірну земельну ділянку зареєстровано в Державному земельному кадастрі. 
Наведе вказує на те, що земельна ділянка площею 3,2831 га кадастровий номер 6122082200:01:002:0007 стала об`єктом цивільних прав, який за основним цільовим призначенням віднесено до категорії земель сільськогосподарського призначення, з видом цільового призначення - землі загального користування. Її сформовано у Державному земельному кадастрі шляхом інвентаризації земель.
Стаття 20 ЗК України передбачає встановлення та зміну цільового призначення земельних ділянок.
У ч.1 ст. 20 ЗК України зазначено, що при встановленні цільового призначення земельних ділянок здійснюється віднесення їх до певної категорії земель та виду цільового призначення. При зміні цільового призначення земельних ділянок здійснюється зміна категорії земель та/або виду цільового призначення.
Відповідно до частини 2 статті 20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Респрубліки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.
Згідно частини 7 статті 20 ЗК України зміна цільового призначення земельних ділянок природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, історико-культурного, лісогосподарського призначення, що перебувають у державній чи комунальній власності, здійснюється за погодженням з Кабінетом Міністрів України.
Згідно з інформацією Кабінету Міністрів України №25415/0/2-25 від 13.10.2025, Кабінетом Міністрів рішень щодо передачі у комунальну власність, вилучення і зміни цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером 6122082200:01:002:0007, а також щодо зміни меж національного природного парку «Дністровський каньйон» та передачі, вилучення і зміни цільового призначення його земельних ділянок, не приймалося. Аналогічну відповідь надано й Міністерством економіки, довкілля та сільського господарства України у листі № 6003-06/71378-05 від 21.10.2025.
Матеріали справи вказують, що цю земельну ділянку було сформовано з земель природно-заповідного призначення.
Належність земельної ділянки з кадастровим номером 6122082200:01:002:0007 до складу території НПП «Дністровський каньйон», запроектованої та наданої парку, підтверджується інформацією Тернопільської обласної військової адміністрації № 02-10803/16 від 13.10.2025, інформацією НПП «Дністровський каньйон» № 295 від 26.08.2025 та №330 від 13.10.2025, актом обстеження земельної ділянки з кадастровим номером 6122082200:01:002:0007 від 10.10.2025, інформацією Міністерства економіки, довкілля та сільського господарства України № 6003-06/71378-05 від 21.10.2025, інформацією Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області № 10-19-0.52-4038/2-25 від 24.09.2025, інформацією Управління екології та природних ресурсів Тернопільської обласної військової адміністрації № 02.2/1949 від 06.10.2025.
Розташування спірної земельної ділянки у межах масиву територій НПП “Дністровський каньйон” згідно з чинним законодавством свідчить про її належність до земель природно-заповідного фонду, що унеможливлює перебування цієї ділянки у комунальній власності як землі сільськогосподарського призначення, оскільки це суперечить меті функціонування і завданням парку.
Це твердження узгоджується з практикою Верховного Суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц, постанови Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 487/10127/14-ц, від 11.06.2020 у справі № 359/281/18-ц, від 02.12.2020 у справі № 734/519/15-ц та від 09.12.2020 у справі №676/190/18), відповідно до якої земельна ділянка, що перебуває в обмеженому обороті, не може передаватись у приватну власність.
Відповідно до п. 24 Перехідних положень Розділу X Земельного кодексу України з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель: в) природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення в межах об`єктів і територій природно - заповідного фонду загальнодержавного значення, лісогосподарського призначення.
У зв`язку з цим існує юридична конструкція, за якою землі, перехід права володіння якими до фізичних та юридичних осіб неможливий, зважаючи на пряму вказівку законодавця, вважаються такими, що залишилися у володінні законного власника (держави або територіальної громади), і в такому разі їх державна реєстрація, використання і розпорядження іншою особою розцінюються як триваюче порушення прав власника, не пов`язане із позбавленням права володіння. 
Судом встановлено, що при формуванні спірної земельної ділянки у Державному земельному кадастрі, її передачі та прийнятті у комунальну власність згідно наказу №38-ОТГ від 09.12.2020 ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області фактично відбулась незаконна зміна категорії вказаної земельної ділянки із категорії земель природно-заповідного призначення на встановлену категорію - землю сільськогосподарського призначення, з кодом цільового призначення 18.00 «землі загального користування». 
У постанові Верховного Суду від 31.07.2019 у справі № 813/4701/16 викладені висновки про те, що правовий режим відповідної земельної ділянки пов`язаний із фактом знаходження на ній об`єкта, який охороняється законом та має особливий статус, а не з рішенням органу місцевого самоврядування. Неприйняття місцевою радою рішення про приведення цільового призначення земельної ділянки у відповідність до її дійсного призначення, встановленого в силу вимоги законодавства, не впливає на її правовий режим.
Ураховуючи вказане, спірна земельна ділянка, яка зареєстрована на праві комунальної власності за Заліщицькою міською радою як земля сільськогосподарського призначення, в силу імперативної вказівки законодавця належить до земель природно-заповідного призначення у зв`язку із розташуванням на ній об`єкта природно-заповідного фонду - НПП “Дністровський каньйон”, що узгоджується із зазначеними вище висновками Верховного Суду від 31.07.2019 у справі № 813/4701/16.
Окрім того, у постанові від 07.10.2020 у справі № 910/2323/18 Верховний Суд вказав, що незалежно від завершення процедури встановлення меж об`єкта природно-заповідного фонду в натурі цільове призначення відповідних територій як земель природно-заповідного фонду є незмінним.
Незважаючи на те, що межі території НПП “Дністровський каньйон” не встановлені в натурі, вони визначені картографічними матеріалами проекту створення парку і з часу створення території та об`єкта природно-заповідного фонду віднесені до земель природно-заповідного призначення.
Згідно із законодавством України природно-заповідний фонд охороняється як національне надбання, щодо якого встановлюється особливий режим охорони, відтворення і використання. Україна розглядає цей фонд як складову частину світової системи природних територій та об`єктів, що перебувають під особливою охороною.
Так, за ст. 14 Закону України “Про природно-заповідний фонд України”, режим територій та об`єктів природно-заповідного фонду — це сукупність науково-обґрунтованих екологічних вимог, норм і правил, які визначають правовий статус, призначення цих територій та об`єктів, характер допустимої діяльності в них, порядок охорони, використання і відтворення їх природних комплексів.
Під цільовим призначенням земельної ділянки варто розуміти визначений законодавством правовий режим її експлуатації (використання), водночас поширення на відповідну територію режиму природно-заповідного фонду, встановленого законом, обтяжує цю земельну ділянку тими обмеженнями, які вимагаються для збереження і охорони цих земель.
За таких обставин встановлене спірній земельній ділянці цільове призначення 18.00 – землі загального користування в межах категорії земель сільськогосподарського призначення, жодним чином не впливає на її обмежену оборотоздатність і не передбачає можливості її дійсного використання за таким призначенням, оскільки з моменту створення у 2010 році НПП “Дністровський каньйон” ця територія має статус природно - заповідного фонду і її правовий режим та цільове призначення визначаються фактом розташування на ній вказаного об`єкта.
Судом встановлено, що в порушення вищенаведених вимог Закону України “Про природно-заповідний фонд України” та ЗК України земельну ділянку з кадастровим номером 6122082200:01:002:0007, яка відноситься до земель природно-заповідного фонду і повинна перебувати у державній власності, ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області незаконно передано у комунальну власність Заліщицької міської ради як землю сільськогосподарського призначення.
Статтями 15,16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Як зазначено у ст. ст. 317, 319 ЦК України, саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам (п. 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17).
Під способами захисту суб`єктивних земельних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (п. 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018у справі № 925/1265/16).
Згідно з ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, а за змістом ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Титул і правовий режим обмежено оборотоздатних земель як об`єктів права власності, зокрема земель природно-заповідного фонду, встановлений законодавством і до внесення відповідних змін до законодавства є невід`ємним та незмінним. Доки вказаний правовий титул зберігається, суб`єкт права власності зберігає також і повноваження правової охорони та захисту свого права. Реалізація такого права повинна відбуватися з урахуванням зазначених особливостей, які відмежовують обмежно оборотоздатні об`єкти цивільних прав від об`єктів, які можуть перебувати у вільному обігу.
При визначенні законного володільця спірного майна необхідно враховувати положення ст.13 Конституції України, ч.1 ст.4, ст.15 Закону України “Про природно-заповідний фонд України”, згідно яких території національних природних парків є власністю Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. При цьому ділянки землі та водного простору з усіма природними ресурсами повністю вилучаються з господарського використання і надаються природним паркам у порядку, встановленому цим Законом та іншими актами законодавства України.
Згідно частини 1 статті 84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.
Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом (ч.2 ст. 84 ЗК України).
Слід зазначити, що передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність регулюється ст. 117 ЗК України.
Відповідно до положень цієї статті передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.
При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 117 ЗК України до земель державної власності, які не можуть передаватися у комунальну власність, належать земельні ділянки, що використовуються Чорноморським флотом Російської Федерації на території України на підставі міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна державної власності, а також земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій, крім випадків передачі таких об`єктів у комунальну власність.
У ч. 5 ст. 122 Земельного кодексу України зазначено, що обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.
Місцева державна адміністрація розпоряджається землями державної власності відповідно до закону (пункт 2 частини 1 статті 21 Закону України "Про місцеві державні адміністрації").
Пунктом 3 частини 1 статті 16 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" передбачено, що місцеві державні адміністрації в межах, визначених Конституцією і законами України, здійснюють на відповідних територіях державний контроль за використанням та охороною лісів, надр, води, атмосферного повітря, рослинного і тваринного світу та інших природних ресурсів.
Як передбачено пунктом 11 частини 1 статті 21 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" місцева державна адміністрація погоджує документацію із землеустрою у випадках та порядку, визначених Земельним кодексом України та Законом України "Про землеустрій", щодо відповідності зазначеної документації законодавству у сфері охорони навколишнього природного середовища.
Пунктом "а" частити 1 статті 20-4 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" зазначено, що до компетенції обласної державної адміністрації належить забезпечення реалізації державної політики у сфері заповідної справи, формування, збереження та використання екологічної мережі, здійснення управління та регулювання у сфері охорони і використання територій та об`єктів природно-заповідного фонду України на відповідній території.
Відповідно до статті 150 Земельного кодексу України землі природно-заповідного фонду відносяться до особливо-цінних земель, припинення права постійного користування на які з підстави добровільної відмови від користування ними або шляхом їх вилучення здійснюється за погодженням з Верховною Радою України.
З аналізу зазначених норм законодавства вбачається, що землі природно-заповідного фонду НПП «Дністровський каньйон» належать до державної власності та перебувають у розпорядженні обласної державної адміністрації, проте спірну земельну ділянку оскаржуваним наказом ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області передано Заліщицькій міській раді та зареєстровано за нею право комунальної власності на цю земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. 
Як вже зазначалось, згідно з п. 24 Перехідних положень Розділу X Земельного кодексу України з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель: в) природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення в межах об`єктів і територій природно - заповідного фонду загальнодержавного значення, лісогосподарського призначення.
В цьому контексті право державної власності на землі природно - заповідного призначення установлене законом, а тому не потребує доказування правового титулу, а у разі протиправного вибуття цих об`єктів із державної власності відповідне порушення, ураховуючи їх правовий титул, необхідно розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави.
У такому разі позовну вимогу про зобов`язання повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, тобто позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2023 у справі №554/10517/16-ц).
Предмет негаторного позову становить вимога власника, який володіє майном, до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом. Підставою негаторного позову є посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном та факти, які підтверджують дії відповідача у створенні позивачу перешкод щодо здійснення цих правомочностей.
Позивач за негаторним позовом має право вимагати усунути перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки, яка має закріплений у законодавстві статус обмежено оборотоздатної.
При цьому поняття перешкод у реалізації прав користування і розпорядження є загальним поняттям і може включати не лише фактичну відсутність доступу до земельної ділянки та можливості використати її за цільовим призначенням, а й будь-які інші неправомірні дії порушника прав, а також рішення органів державної влади чи місцевого самоврядування, договори, інші правочини, у зв`язку з якими розпорядження і користування майном ускладнене або повністю унеможливлене.
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14, від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17 та у постановах Верховного Суду від 09.12.2020 у справі № 676/2332/18, від 10.02.2021 у справі № 449/723/17 вказані можливі способи усунення таких порушень, яких може вимагати законний власник, а саме шляхом оспорення відповідних рішень органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договорів або інші правочинів, а також вимагаючи повернути земельну ділянку.
Крім того, у постанові Верховного Суду від 20.10.2020 у справі №910/13356/17 суд виклав висновок про те, що способом захисту у негаторних правовідносинах є вимога, яка забезпечить законному володільцю реальну можливість користуватися і розпоряджатися майном тим чи іншим способом (зобов`язання повернути або звільнити майно, виселення, знесення, накладення заборони на вчинення щодо майна неправомірних дій).
Таким чином, власник спірної земельної ділянки, яка входить у межі об`єкта природно-заповідного фонду, може вимагати усунення порушення права власності (користування) на цю ділянку, вимагаючи повернути її.
Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Набуття права на захист, для здійснення якого встановлено позовну давність, завжди пов`язане з порушенням суб`єктивного матеріального цивільного права.
Великою Палатою Верховного Суду у п. 8.6 постанови від 20.06.2023 у справі №554/10517/16-ц конкретизовано висновок, наведений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 911/2325/18 та вказано, що зайняття фізичними та юридичними особами земельних ділянок природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, не пов`язане із позбавленням власника цих ділянок володіння ними. Вказане стосується і тих випадків, коли право приватної власності на земельні ділянки природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення було зареєстровано на підставі неправомірних рішень про передачу таких земель у власність фізичних чи юридичних осіб. Такі рішення не створюють ті юридичні наслідки, на які вони спрямовані. Вимогу про усунення перешкод державі чи відповідній територіальній громаді у користуванні чи розпорядженні такими земельними ділянками можна заявити впродовж усього часу, поки триває відповідне порушення.
Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 10.04.2024 у справі №496/1059/18 в контексті застосування норм ст. 391 Цивільного кодексу України та ст. 26 Закону України від 01.07.2004 № 1952-IV “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень”, зазначено: "для ефективного захисту прав володіючого власника нерухомого майна, щодо якого до Реєстру незаконно внесено запис про право іпотеки іншої особи, з якою власник не перебував у зобов`язальних відносинах, має застосовуватись негаторний позов про усунення перешкод у здійсненні власником права розпорядження своїм майном (стаття 391 ЦК України) з яким власник може звернутись, зокрема, шляхом пред`явлення вимоги про скасування державної реєстрації права іпотеки зазначеної особи.
Позовна давність до такого позову не застосовується, а судове рішення про його задоволення, яке набрало законної сили, є підставою для державної реєстрації відомостей про припинення незаконно зареєстрованого за відповідачем права іпотеки, що усуває для позивача перешкоди у здійсненні ним правоможності розпоряджатись своїм нерухомим майном.
Серед способів захисту порушених прав та інтересів законодавець у п.10 ч.2 ст.16 ЦК України розрізняє визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади.
Відповідно до частини першої статті 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Статтею 21 ЦК України визначено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Відповідно до частини першої статті 393 цього Кодексу правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.
Аналіз наведених правових норм підтверджує, що особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачено нормою цивільного права.
При зверненні до суду з цим позовом прокурор посилався на те, що наказ ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області №38-ОТГ від 09.12.2020 у частині передання у комунальну власність спірної земельної ділянки суперечить вимогам земельного законодавства, оскільки ця земельна ділянка відноситься до земель природно - заповідного призначення, яка не підлягає передачі до комунальної власності.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що власник земельної ділянки може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини, та вимагаючи повернути таку ділянку (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц (пункт 143), від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц (пункт 99), від 07.04.2020 року у справі № 372/1684/14-ц (пункт 46)).
У пункті 64 постанови від 30.05.2018 у справі № 923/466/17 Велика Палата Верховного Суду сформулювала такий правовий висновок: «Відновленням становища, яке існувало до порушення, є також визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування. На підставі оскаржуваного рішення селищної ради було здійснено державну реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку, отже, вимоги про визнання оспорюваного рішення недійсним як окремий спосіб захисту поновлення порушених прав можуть бути предметом розгляду в господарських судах».
Наведений висновок є застосовним і до правовідносин, у яких земельна ділянка протиправно передана органами Держгеокадастру з державної власності у комунальну власність територіальної громади, якщо не відбулося її подальше відчуження.
З огляду на особливості правового регулювання статусу земельних ділянок природно - заповідного призначення та неможливість їх передання у комунальну чи приватну власність, а також з урахуванням того, що спірна земельна ділянка була передана органу місцевого самоврядування як земля сільськогосподарського призначення, суд зазначає, що позов з вимогою про визнання незаконним і скасування зазначеного наказу Держгеокадастру за встановлених обставин цієї справи відповідає критерію правомірності та ефективності вибраного прокурором способу захисту порушеного права, оскільки усуває стан юридичної невизначеності щодо цільового призначення земельної ділянки та особи її власника. Подібний за змістом висновок Велика Палата Верховного Суду вже формулювала у пункті 82 постанови від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17.
Обраний прокурором спосіб захисту шляхом оскарження рішення (наказу) уповноваженого органу про передачу земельної ділянки в комунальну власність безпосередньо передбачений у п.10 ч.2 ст.16 ЦК України та, за встановлених судами обставин справи, є достатнім і ефективним у спірних правовідносинах, відповідає правовій природі відносин учасників спору. З урахуванням обставин, з якими прокурор пов`язував порушення прав та інтересів держави (наявність державної реєстрації права комунальної власності на спірну земельну ділянку), скасування рішення уповноваженого органу, яке продовжує діяти як підстава виникнення та існування права комунальної власності і внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, приведе до усунення порушення прав держави на землі лісогосподарського призначення.
Подібну за змістом правову позицію наведено Верховним Судом у постанові від 22.05.2024 у справі №916/1750/22.
Відповідно до ст. 2 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень” державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
При дослідженні судом обставин існування в особи права власності необхідним є передусім встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.01.2020 у справі № 910/10987/18).
Отже, державна реєстрація прав та їх обтяжень у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - права комунальної власності на об`єкт з обмеженою оборотоздатністю (у цьому випадку на земельні ділянки природно-заповідного фонду) за Заліщицькою міською радою, яка не має на них будь-яких прав, є перешкодою в реалізації державою речових прав на зазначений об`єкт.
Згідно з ч.3 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону.
У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.
У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором або, у випадку скасування рішення Міністерства юстиції України, прийнятого відповідно до пункту 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, посадовою особою Міністерства юстиції України. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.
Державна реєстрація прав у випадках, передбачених цією частиною, проводиться у порядку, визначеному цим Законом, крім випадку визнання її вчиненою з порушенням цього Закону та анулювання рішення державного реєстратора про державну реєстрацію на підставі рішення Міністерства юстиції України, що виконується посадовою особою Міністерства юстиції України відповідно до статті 37 цього Закону.
Частиною 13 ст. 79-1 ЗК України вказано, що земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації.
Указані положення співвідносяться з п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень”, зокрема з приписами про те, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.
Згідно з частиною другою статті 15 Закону України “Про Державний земельний кадастр” відомості про земельну ділянку містять інформацію про її власників (користувачів), зазначену в частині другій статті 30 Закону, зареєстровані речові права відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Так, земельна ділянка з кадастровим номером 6122082200:01:002:0007 загальною площею 3,2831 га, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна з 04.02.2021 є комунальною власністю та належить Заліщицькій міські раді, код ЄДРПОУ: 04058396, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2286265961220.
Згідно з інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права вказана земельна ділянка за цільовим призначенням віднесена до категорії земель: землі сільськогосподарського призначення; цільове призначення 18.00 землі загального користування, власником її зазначено Заліщицьку міську раду.
Згідно з абз. 2 ч. 10 ст. 24 Закону України “Про Державний земельний кадастр” ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).
Відповідно до змісту п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 13, ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести належними і допустимими доказами ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Згідно з ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. 
Доводи відповідача 2 та подані ним до матеріалів справи документи не спростовують наведених вище висновків суду щодо задоволення позову.

Розподіл судових витрат.
В порядку ст. ст. 123, 129 ГПК України судовий збір покладається на відповідачів порівну. 
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 3, 4, 12, 13, 20, 50, 53, 73-80, 86, 91, 123, 129, 233, 236-240 ГПК України, 
ВИРІШИВ:
Позов задоволити.
1.Визнати незаконним (недійсним) та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області №38-ОТГ від 09.12.2020 «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» та акт приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність від 09.12.2020, в частині передачі у комунальну власність Заліщицькій міській раді (Заліщицькій територіальній громаді) Заліщицького району Тернопільської області земельної ділянки із кадастровим номером 6122082200:01:002:0007, площею 3,2831 га.
2. Скасувати державну реєстрацію права власності, здійснену згідно з рішенням №56516074 від 09.02.2021 державного реєстратора Заліщицької міської ради Тернопільської області та припинити право власності Заліщицької міської ради (вул. Степана Бандери, буд. 15, корп. Б, м. Заліщики, Чортківський р-н, Тернопільська обл., 48600, ідентифікаційний код ЄДРПОУ 04058396) на земельну ділянку площею 3,2831 га з кадастровим номером 6122082200:01:002:0007, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2286265961220.
3. Скасувати у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки площею 3,2831 га з кадастровим номером 6122082200:01:002:0007 із одночасним припиненням усіх зареєстрованих щодо земельної ділянки інших речових прав та їх обтяжень.
4. Зобов`язати Заліщицьку міську раду (вул. Степана Бандери, буд. 15, корп. Б, м. Заліщики, Чортківський р-н, Тернопільська обл., 48600, ідентифікаційний код ЄДРПОУ 04058396) повернути у власність держави в особі Тернопільської обласної державної адміністрації (Тернопільської обласної військової адміністрації) (вул. М. Грушевського, 8, м. Тернопіль, 46021, ідентифікаційний код 00022622) земельну ділянку площею 3,2831 га з кадастровим номером 6122082200:01:002:0007.
Видати наказ.
5. Стягнути з Заліщицької міської ради (вул. Степана Бандери, буд. 15, корп. Б, м. Заліщики, Чортківський р-н, Тернопільська обл., 48600, ідентифікаційний код ЄДРПОУ 04058396) 4844 (чотири тисячі вісімсот сорок чотири) грн 80 коп. витрат по сплаті судового збору на користь Тернопільської обласної прокуратури (вул. Листопадова, 4, м. Тернопіль, р/р UA 498201720343190002000004091 в ДКСУ в м. Київ, МФО 820172, код ЄДРПОУ 02910098, КЕКВ - 2800).
Видати наказ.
6. Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області (вул. Лисенка, 20А, м. Тернопіль, 46002, ідентифікаційний код ЄДРПОУ 39766192) 4844 (чотири тисячі вісімсот сорок чотири) грн 80 коп. витрат по сплаті судового збору на користь Тернопільської обласної прокуратури (вул. Листопадова, 4, м. Тернопіль, р/р UA 498201720343190002000004091 в ДКСУ в м. Київ, МФО 820172, код ЄДРПОУ 02910098, КЕКВ - 2800).
Видати наказ.
Апеляційна скарга на рішення суду подається в порядку та строки встановлені ст. ст. 256,257 ГПК України.
Повне рішення складено 18 лютого 2026 року.

Суддя І.П. Шумський