ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа №281/478/25 Головуючий у 1-й інст. Данчук В. В. 
Категорія 39 Доповідач Панкеєва В. А. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючої судді: Панкеєвої В.А.,
суддів: Григорусь Н.Й., 
Галацевич О.М.,
розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін у м. Житомирі цивільну справу №281/478/25 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Укр Кредит Фінанс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Юревича Ігоря Вікторовича
на рішення Лугинського районного суду Житомирської області від 16 грудня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Данчук В. В. у селищі Лугини,

встановив:

У вересні 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю "Укр Кредит Фінанс" (далі - ТОВ "Укр Кредит Фінанс") звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.
Позов мотивовано тим, що 30 жовтня 2022 року між ТОВ "Укр Кредит Фінанс" та відповідачем за допомогою вебсайту (https://creditkasa.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ "Укр Кредит Фінанс", укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії №1106-6291, що містить Правила надання споживчих кредитів.
Відповідно до умов кредитного договору ТОВ "Укр Кредит Фінанс" взяло на себе зобов`язання надати позичальнику кредитні кошти в розмірі 10 000 грн зі строком користування кредитом 15 календарних днів за зниженою процентною ставкою 2,5 % в день, стандартною процентною ставкою 3 % в день, строк кредитування становить 300 календарних днів.
Відповідач підтвердив виникнення своїх зобов`язань шляхом прийняття виконання зобов`язань, отримав кредитні кошти, проте не скористався своїм правом протягом 14 календарних днів з дня укладення кредитного договору відмовитися від договору без пояснення причин.
Оскільки відповідач неналежно виконував свої зобов`язання за кредитним договором утворилася заборгованість, яка станом на 04.08.2025 становить 99250,00 грн, з яких: 10000 грн - прострочена заборгованість за кредитом, 89250,00 грн - прострочена заборгованість за нарахованими процентами.
Разом з тим, кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до позичальника Програми лояльності для споживачів фінансових послуг, а саме часткового списання заборгованості позичальнику за нарахованими процентами у загальній сумі 49 250,00 грн, за умови погашення позичальником решти заборгованості за кредитним договором в розмірі 50000,00 грн.
Оскільки боржником умови договору не виконані, посилаючись на викладене, ТОВ "Укр Кредит Фінанс" просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за договором кредитної лінії від 30 жовтня 2022 року № 1106-6291 у розмірі 50000,00 грн, з яких: 10000,00 грн - прострочена заборгованість за кредитом, 40000,00 - прострочена заборгованість за нарахованими процентами та судовий збір.
Лугинський районний суд Житомирської області рішенням від 16 грудня 2025 року позов ТОВ "Укр Кредит Фінанс" задовольнив. Стягнув з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Укр Кредит Фінанс" заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії № 1106-6291 від 30.10.2022 станом на 04.08.2025 року в розмірі 50000,00 грн, з яких 10000,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 40000,00 грн заборгованість за простроченими відсотками. Вирішив питання про розподіл судових витрат.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Юревич І.В. подав апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ТОВ "Укр Кредит Фінанс" в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим. Так, зазначає, що неможливо встановити дану обставину отримання відповідачем грошових коштів через відсутність доказів перерахування грошових коштів у спосіб, вказаний відповідачем. Разом з тим, наданий позивачем розрахунок заборгованості не є доказом користування відповідачем грошовими коштами та наявної заборгованості в розумінні ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Банківські виписки з рахунку позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. 
Крім того, зазначив, що згідно Договору про відкриття кредитної лінії від 30 жовтня 2022 року № 1106-6291 ТОВ "Укр Кредит Фінанс" надає відповідачу фінансовий кредит в розмірі 10000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності терміном 15 днів (п.4.4 Договору), денна процентна ставка 3% (п.4.6 Договору).
Отже, враховуючи правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 та Верховного Суду - від 07.07.2020 №296/10217/15-ц, від 04.02.2020 №912/1120/16, від 27.07.2021 №6910/18943/20 та інші, стосовно правильного застосування положень ст.ст.625, 1048 ЦК України, позивач вправі був нараховувати договірні відсотки лише у період дії строку кредиту, тобто з 30.10.2022 по 13.11.2022 (15 днів). Починаючи з 14.11.2022 позивач не вправі був нараховувати договірні відсотки, а надалі відносини між сторонами трансформуються з договірних в охоронні, де застосовуються положення ст.625 ЦК України. Таким чином, за користування кредитом в сумі 10 000,00 грн протягом 15 днів відповідачу має бути нараховано процентної ставки 4 500 грн 40 коп (10 000,00 грн * 3 % * 15 днів).
16 січня 2026 року адвокат Юревич І.В. подав доповнення до апеляційної скарги, в яких зазначив, що згідно матеріалів справи на виконання Договору про відкриття кредитної лінії від 30 жовтня 2022 року № 1106-6291 ТОВ "Укр Кредит Фінанс" 30 жовтня 2022 року здійснило перерахування коштів ОСОБА_1 в сумі 10 000,00 грн через сервіс онлайн платежів LiqPay на платіжну картку НОМЕР_1 . Однак згідно звіту по транзакціям за платіжну картку НОМЕР_1 за 2022 рік відповідного перерахування коштів не було. Інших банківських карток позивач не мала. Таким чином, ОСОБА_1 вказаними грошовими коштами не користувалась та на платіжну картку НОМЕР_1 грошових коштів в сумі 10 000,00 грн від ТОВ "Укр Кредит Фінанс" не отримувала.
Ухвалами Житомирського апеляційного суду від 28 січня 2026 року відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. 
Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України (частина 1 статті 368 ЦПК України).
Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
19 лютого 2026 року представник ТОВ "Укр Кредит Фінанс" - Кожушко В.О. подав відзив у якому просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Лугинського районного суду Житомирської області від 16 грудня 2025 року - без змін. 
Разом з відзивом на апеляційну скаргу позивачем заявлене клопотання про поновлення процесуального строку на подання до суду доказів для долучення до матеріалів справи № 281/478/25, зокрема відзиву на апеляційну скаргу по справі № 281/478/25; копії договору № 4010 про надання послуг в системі LiqPay від 02.12.2019; моніторинг дій користувача в Інформаційно-телекомунікаційній системі, протокол створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису, Селфі з паспортом відповідача та виписки по рахунку відповідача із виділеним платежем надходження кредитних коштів.
У частині першій статті 49 ЦПК України передбачено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.
Відповідно до ч.1 ст.120 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, встановлюються судом.
У статті 122 ЦПК України визначено, що строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.
Згідно з частинами сьомою, восьмою статті 178 ЦПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Згідно зі ст.123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Відповідно до п.6 ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.
У статті 126 ЦПК України визначено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Отже, право на подання відзиву на апеляційну скаргу може бути реалізовано виключно у строк, встановлений судом для його подання, а процесуальним наслідком пропуску такого строку є втрата права на вчинення стороною відповідної процесуальної дії.
Установлено, що Житомирський апеляційний суд ухвалою від 28 січня 2026 року запропонував учасникам справи протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали подати відзив на апеляційну скаргу.
Копії ухвали Житомирського апеляційного суду від 28 січня 2026 року позивач та його представник отримали 30.01.2026, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу (а.с.143-144), тому останнім днем встановленого судом строку є 16.02.2026.
Натомість відзив на апеляційну скаргу стороною позивача подано до суду 19.02.2026, тобто з пропуском встановленого судом строку.
Разом із відзивом на апеляційну скаргу стороною подано до суду клопотання про поновлення процесуального строку.
На обґрунтування поважності причин пропуску позивач зазначив, що згідно з практикою ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно уникати надто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надто суворе тлумачення судом процесуальних норм позбавляє позивача, або інших учасників справи права доступу до суду, що згідно з прецедентною практикою Європейського Суду з прав людини є порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Згідно зі ст.127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк. Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію.
Реалізація процесуальних прав та обов`язків учасників справі перебуває у тісному зв`язку зі стадіями судового провадження і пов`язана з перебігом процесуальних строків.
Процесуальний строк виступає одним з ключових елементів цивільно-процесуальної форми і в цілому направлений на забезпечення оперативного, динамічного й просторового перебігу провадження цивільного процесу у визначених ЦПК України часових рамках.
Зокрема, під процесуальними строками, з огляду на системний аналіз ЦПК України, розуміють встановлений законом та/або судом проміжок часу, протягом якого повинна або може бути вчинена певна процесуальна дія або розпочата та/чи завершена та чи інша стадія судочинства.
Процесуальні строки, з поміж іншого, виступаючи засобом регламентації процесуальних дій учасників справи також виконують функцію юридичного факту, тобто спричиняють виникнення, зміну або припинення процесуальних прав та обов`язків. У механізмі правової регламентації судочинства процесуальні строки мають правоутворююче та преклюзивне значення для суб`єктивних процесуальних прав та обов`язків.
Так, з початком і закінченням перебігу процесуального строку пов`язане настання чітко встановлених юридичних наслідків.
Питання щодо поновлення/продовження процесуального строку безпосередньо пов`язана з відповідним конкретним учасником справи, його процесуальним правом і обов`язком та спрямоване на реалізацію його суб`єктивних процесуальних прав (обов`язків).
Слід зазначити, що вирішення питання щодо поновлення/продовження строку на вчинення процесуальних дій перебуває в межах дискреційних повноважень судів, однак такі повноваження не є необмеженими.
Можливість поновлення/продовження процесуальних строків виникає у тому разі, коли у передбачені строки виконати учаснику справи певні процесуальні дії є неможливим, оскільки саме у нього виникли обставини, які перешкоджають їх реалізації та суд має право поновити/продовжити строк, установлений відповідно законом або судом, за клопотанням конкретного відповідного учасника справи в разі його пропущення з поважних причин. У зв`язку з цим для суду має значення й строк, який минув з моменту закінчення строку, встановленого законом або судом до вчинення учасником справи процесуальної дії, стосовно якої заявлено клопотання.
Водночас, як зазначив Верховний Суд у постанові від 29.09.2022 (справа № 500/1912/22), при застосуванні процесуальних норм слід уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом. 
Слід зазначити, що у статті 127 ЦПК України чітко регламентована можливість саме продовження процесуального строку, встановленого судом, за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
З урахуванням положень статті 127 ЦПК України суд дійшов висновку, що відсутні підстави для поновлення строку для подання відзиву, оскільки такий строк визначений судом, тому він міг бути лише продовжений за заявою сторони, поданою до закінчення такого строку.
Отже, підстави для поновлення строку на подання відзиву на апеляційну скаргу разом з доказами відсутні, у зв`язку з чим у задоволенні заявленого клопотання слід відмовити. 
Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, оскільки в матеріалах справи містяться докази, надані сторонами, наявні правові підстави для розгляду справи у порядку письмового провадження без участі сторін. Згідно з частиною 5 статті 268, статті 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 30 жовтня 2022 року між ТОВ "Укр Кредит Фінанс" та ОСОБА_1 укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1106-6291, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу грошові кошти на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування ним.
Вказаний кредитний договір укладений з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи - вебсайту ТОВ "Укр Кредит Фінанс" (https://creditkasa.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем кредитодавця, в межах якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле.
Невід`ємною частиною цього договору є Правила відкриття кредитної лінії, які розміщені на сайті товариства. Приймаючи умови договору, клієнт підтверджує, що він ознайомлений з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватись.
Кредитний договір підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (одноразового пароля), про що свідчить пункт 12 договору - реквізити сторін.
Відповідно до п.2.2 кредитного договору кредитодавець відкрив Кредитну лінію для Позичальника шляхом надання Позичальнику кредиту на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб Позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити нараховані Кредитодавцем проценти за користування кредитом.
Згідно з п.п.4.1., 4.6., 4.8., 10.1. кредитного договору сума кредиту (розмір кредитного ліміту) становить 10 000,00 грн, дата надання/видачі кредиту 30 жовтня 2022 року, строк кредитування 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту, дата повернення (виплати) кредиту 26.08.2023. Нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми Кредиту за кожен день користування Кредитом, починаючи з дня видачі Кредиту до дати фактичного повернення всієї суми кредиту за стандартною процентною ставкою 3,00% (вказана процентна ставка застосовується протягом всього строку дії договору за виключенням строку використання права користування Кредитом за Зниженою та/або Пільговою ставкою). Знижена процентна ставка становить 2,50% за кожен день користування Кредитом, яка надається Кредитодавцем виключно як знижка на користування Кредитом та є заохоченням Позичальника до сумлінного виконання умов договору. 
На виконання умов договору 30 жовтня 2022 року відповідачу було надано кредитні кошти в розмірі 10000,00 грн гривень шляхом їх перерахування на указаний у кредитному договорі банківський рахунок (картку) НОМЕР_1 за допомогою платіжної системи LiqPay, що підтверджується відомостями, наданими АТ КБ "ПриватБанк" (а.с.28).
Відповідно до наданого позивачем розрахунку станом на 04.08.2025 борг ОСОБА_1 перед ТОВ "Укр Кредит Фінанс" становить 99250,00 грн, з яких: 10000 грн - прострочена заборгованість за кредитом, 89250,00 грн - прострочена заборгованість за нарахованими процентами.
При цьому, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 50000,00 грн, з яких: 10000,00 грн - прострочена заборгованість за кредитом, 40000,00 - прострочена заборгованість за нарахованими процентами.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи на підставі поданих доказів, які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, свідчать про наявність договірних відносин між сторонами, а також те, що відповідачка не виконала належним чином своїх зобов`язань, передбачених умовами кредитного договору, по поверненню одержаних в якості кредиту грошових коштів та сплати процентів за користування кредитом. Крім того, суд погодився із розміром заборгованості, що був наведений позивачем у розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 04.08.2025, та який не спростовано відповідачем. 
Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст.5 ЦПК України).
Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За приписами ч.1-2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).
За змістом ч.1-2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Із положень ч.1 ст.634 ЦК України вбачається, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Загальні правила щодо форми договору визначено ст.639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19.
Відповідно до ч.1, 3, 4, 7 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію" пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію").
Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Згідно з ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Особливості застосування змінюваної процентної ставки за договором про надання споживчого кредиту встановлюються законом.
Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Статтями 525-526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За положеннями ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.
Згідно зі ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
У даній справі встановлено, що на виконання зазначених вимог, позичальнику було надано наступний одноразовий ідентифікатор A546, для підписання Кредитного договору №1106-6291 від 30.10.2022, підтвердження ознайомлення з Правилами та іншими супутніми документами.
30.10.2022 ОСОБА_1 підписала договір про відкриття кредитної лінії № 1106-6291. Строк кредитування був погоджений сторонами та становив 300 днів. За умовами договору плата за користування кредитом є фіксованою та становить за стандартною процентною ставкою 3,00% (вказана процентна ставка застосовується протягом всього строку дії договору за виключенням строку користування кредитом за зниженою ставкою). Знижена процентна ставка становить 2,50% за кожен день користування кредитом, яка надається кредитодавцем виключно як знижка на користування кредитом та є заохоченням позичальника до сумлінного виконання умов договору. Договір підписано ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором A546 - 30.10.2022.
Підписання електронного договору за допомогою одноразового ідентифікатора, тобто укладення договору без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету не є можливим (висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 31 серпня 2022 року у справі № 280/4456/20, від 09 лютого 2023 року у справі № 640/7029/19).
Згідно із розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 08.06.2017 № 2401 "Про видачу ТОВ "Укр Кредит Фінанс" ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів)" товариству з обмеженою відповідальність "Укр Кредит Фінанс" було видано ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), а саме на надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту.
ТОВ "Укр Кредит Фінанс" не є банківською установою в розумінні Закону України "Про банки і банківську діяльність".
Позивач (через партнера АТ КБ "ПриватБанк" з яким укладено договір № 4010 про надання послуг в системі LiqPay від 02 грудня 2019 року) видав відповідачці кредитні кошти на картковий рахунок вказаний відповідачкою в особистому кабінеті, що підтверджується листом АТ КБ "ПриватБанк" про перерахування коштів від ТОВ "Укр Кредит Фінанс" через систему платежів LiqPay на підставі договору № 4010 від 02.12.2019 на карту отримувача (відповідача), чим виконав свої зобов`язання за Договором своєчасно та в повному обсязі.
ОСОБА_1 погодилася на укладення договору, саме на таких умовах, про що свідчить її заявка до ТОВ "Укр Кредит Фінанс" та підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором A546.
Договір про відкриття кредитної лінії №1106-6291 від 30.10.2022 , укладений між ОСОБА_1 та ТОВ "Укр Кредит Фінанс" в судовому порядку не оскаржувався, не визнавався недійсним, тобто, в силу положень статті 204 ЦК України діє презумпція правомірності указаного правочину.
Матеріали справи не містять і відповідач не надав суду доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору.
Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що проценти за користування кредитом нараховувалися за відсотковою ставкою в розмірі 2,5% у період з 30.10.2022 по 13.11.2022 (дисконтний період 15 днів). Починаючи з 14.11.2022 по 26.08.2023 (дата закінчення строку кредиту 300 днів) заборгованість нараховувалася за відсотковою ставкою 3% в день. Загальна сума нарахованих відсотків становить 89250,00 грн, і зазначена сума після закінчення строку дії договору, тобто після 26.08.2023 - не змінювалася, що підтверджується розрахунком заборгованості.
Беручи до уваги наданий позивачем розрахунок заборгованості до договору про відкриття кредитної лінії № 1106-6291 від 30.10.2022, нарахування відсотків здійснювалося кредитором згідно з графіком платежів у період з 30.10.2022 по 26.08.2023 (дата закінчення строку кредиту 300 днів). Після 26.08.2023 нарахування процентів позивачем не здійснювалося, що виключає застосування до спірних правовідносин наведених апелянтом висновків щодо недопустимості нарахування договірних процентів поза межами строку кредитування.
Посилання в апеляційній скарзі адвоката Юревича І.В. щодо нарахування відсотків після закінчення 15 денного строку дії договору є безпідставними та спростовуються розрахунком заборгованості, наявним у матеріалах справи.
Колегія суддів звертає увагу, що 15 днів - це базовий період сплати відсотків тобто проміжок часу впродовж строку дії договору, в останній день якого у позичальника настає обов`язок сплати відсотків за користування кредитом.
Кількість днів у Базовому періоді вказана у розділі 4 цього Договору і визначена Сторонами на підставі пропозиції Кредитодавця, сформованої із урахуванням побажань Позичальника, наданих в процесі звернення щодо отримання Кредиту через веб-сайт Кредитодавця.
Згідно п.4.8. вказаного Договору строк кредитування, тобто, строк на який надається Кредит Позичальнику: 300 календарних днів з моменту перерахування Кредиту Позичальнику (далі - Строк кредитування). Дата повернення (виплати) кредиту 26.08.2023. Строк Договору є рівним Строку кредитування. 
Відтак посилання представника відповідача, на те, що фінансовий кредит був наданий відповідачці на умовах строковості, зворотності, платності терміном 15 днів, денна процентна ставка 3% є необґрунтованими та безпідставними, оскільки спростовуються наведеними судом обставинами та дослідженими доказами, яким суд надав відповідну правову оцінку.
Умови кредитного договору щодо розміру процентів за користування коштами та річної процентної ставки не можна вважати несправедливими, оскільки розмір процентів за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст. 627 ЦК України.
Колегія суддів звертає увагу на те, що враховуючи положення чинного законодавства України про принцип свободи договору, відповідач мала можливість не вступати у кредитні відносини із позивачем, якщо дійсно вважала встановлений розмір відсотків за користування коштами несправедливими, натомість відповідач погодила зі своєї сторони такі умови договору, підписавши його зміст без будь-яких застережень.
Із розрахунку вбачається, що розмір заборгованості за відсотками становить 89250,00 грн, разом з тим, кредитодавцем було застосовано до позичальника програму лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ "Укр Кредит Фінанс", а саме часткове списання заборгованості позичальнику за нарахованими процентами у загальній сумі 49250,00 грн.
Отже, нарахування відсотків позивачем правомірно здійснювалось відповідно до п.4.6, 4.8-4.9 договору, за змістом якого, плата за користування кредитом за цим договором становить 3% за кожен день користування кредитом та 2,5% знижена ставка. 
Колегія суддів вважає, що посилання апелянта на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду, не є релевантними та не спростовують висновків суду першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги про неможливість встановлення обставини отримання відповідачем грошових коштів через відсутність доказів перерахування грошових коштів у спосіб, вказаний відповідачем, колегією суддів апеляційного суду відхиляються з огляду на таке.
Як вбачається із змісту Кредитного договору, в ньому зазначено номер особистого електронного платіжного засобу відповідачки, а саме: НОМЕР_1 (а.с.16). 
Позивач за будь-яких обставин не міг би отримати ці банківські реквізити не інакше як від самої відповідачки, зважаючи на ту обставину, що, така інформація у відповідності з чинним законодавством України становить банківську таємницю (стаття 62 Закону України "Про банки та банківську діяльність"). У зв`язку з цим позивач звертає особливу увагу, що кредитні кошти були перераховані ним саме у відповідності з умовами Кредитного договору та Правил та на підставі інформації про банківські реквізити для перерахування кредитних коштів, отриманої від відповідачки.
Пунктом 10 Постанови Правління Національного банку України "Про затвердження Положення про додаткові вимоги до договорів не банківських фінансових установ про надання коштів у позику (споживчий, фінансовий кредит)" від 03.11.2021 № 113 передбачено, що Договори, умови яких передбачають безготівкове перерахування кредитодавцем коштів у рахунок кредиту на банківський рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача (далі - кредитна операція), з урахуванням вимог пункту 9 розділу II цього Положення, повинні містити номер особистого електронного платіжного засобу споживача - сторони договору, з використанням реквізитів якого кредитодавець здійснює кредитну операцію, у форматі ХХХХ НОМЕР (перші шість знаків і останні чотири знаки номера електронного платіжного засобу).
Таким чином, відповідачкою при оформленні заявки було зазначено повний номер картки (електронного платіжного засобу відповідачки), але відповідно до вищенаведених Постанов Правління Національного банку України позивач не може повністю зазначати та зберігати у документах номер особистого електронного платіжного засобу відповідачки. Отже, на підтвердження перерахування відповідачу коштів, до суду надано лист АТ КБ "ПриватБанк", який містить номер особистого електронного платіжного засобу відповідачки, а саме, НОМЕР_1 (а.с. 27-29).
Таким чином, первинні банківські документи по рахунку клієнта, належать до інформації, що є банківською таємницею, порядок розкриття якої визначений Законом.
ТОВ "Укр Кредит Фінанс" не є банківською установою в розумінні Закону України "Про банки і банківську діяльність" та відповідно до вищевказаної ліцензії виданої ТОВ "Укр Кредит Фінанс"". Таким чином, позивач не відкриває рахунки, а здійснює послуги з переказу коштів без відкриття рахунку. Оскільки, ТОВ "Укр Кредит Фінанс" є фінансовою установою, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, а саме надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, відповідно надати будь який первинний бухгалтерський документ стосовно рахунку ОСОБА_1 фінансова установа не може, оскільки не володіє такою інформацією.
Звертаючись до суду із доповненнями до апеляційної скарги, адвокат відповідача посилається на те, що згідно звіту по транзакціям за платіжну картку НОМЕР_1 за 2022 рік відповідного перерахування позивачем коштів не було. Інших банківських карток позивач не мала. Таким чином, ОСОБА_1 вказаними грошовими коштами не користувалась та на платіжну картку НОМЕР_1 грошових коштів в сумі 10 000,00 грн від ТОВ "Укр Кредит Фінанс" не отримувала. 
Вказаний звіт долучено до доповнень до апеляційної скарги як додаток. 
Як видно із звіту 30.10.2022 Операції по рахунку з використання картки Visa Rewards PayWawe НОМЕР_1 власник картки ОСОБА_1 30.10.2022 о 15:57:24 надійшло 10 000,00 грн (надходження коштів в рамках сервісу МПС Visa International Visa Money Transfer Fast Funds) (а.с.124).
Отже, доводи апелянта про відсутність зарахування кредитних коштів спростовуються поданим ним доказом. 
Матеріали справи не містять жодних розрахунків, які б спростовували правильність розрахунку щодо нарахування заборгованості за відсотками, долученого до матеріалів справи позивачем, а за висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 11.07.2018 у справі № 753/7883/15, доводи сторони про необґрунтованість розрахунку кредитної заборгованості є безпідставними, якщо на його спростування сторона не надала власного розрахунку.
Натомість матеріали справи містять докази виконання позивачем своїх зобов`язань щодо надання кредитних коштів, проте позичальниця не довела належними та допустимими доказами повернення цих коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновку суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірено та надано їм належну оцінку, а зводяться до власного тлумачення характеру спірних правовідносин та до переоцінки доказів.
Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін та інші проти України", № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Доводи апеляційної скарги щодо незаконності рішення місцевого суду, наведені у скарзі, не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які ґрунтовно, повно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди апелянта з висновками щодо їх оцінки.
Відповідно до статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими, а рішення суду є законним та ґрунтується на встановлених обставинах справи.
За приписами пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального та процесуального права.
Відтак, відповідно до положень статті 375 ЦПК України, колегія дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду без змін.
Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи, немає.
Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 1 частини 6 статті 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд
ухвалив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Юревича Ігоря Вікторовича залишити без задоволення.
Рішення Лугинського районного суду Житомирської області від 16 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий: В.А. Панкеєва

Судді: Н.Й. Григорусь

О.М. Галацевич