Коростенський міськрайонний суд Житомирської області    

Справа № 279/5262/25
Провадження № 2/279/72/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01.04.2026 року 
Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі: 
головуючого судді Пацко О.О.
секретаря Зубкової І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Коростень цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Васянович Марія Іванівна до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя, - 

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Васянович М.І. звернулась до Коростенського міськрайонного суду Житомирської області з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна.
Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що вона з відповідачем ОСОБА_2 з 10.10.2017 року перебувала у шлюбі, який було розірвано 25.06.2025 року рішенням Коростенського міськрайонного суду. В період шлюбу, 12.03.2019 року сторони разом придбали квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що стверджується договором купівлі продажу №141 від 12.03.2019 року посвідчений приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу Кісіль С.В. Просить визнати за нею право власності на 1/2 частину зазначеної квартири .
В судовому засіданні представник позивача адвокат Васянович М.І., заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні змінював свою позицію щодо позовних вимог, то визнаючи їх, то заперечуючи щодо їх задоволення.
Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.
Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Статтею 15 Цивільного кодексу Українивизначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбаченістаттею 16 ЦК України.
Згідно зст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогокодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках.
Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).
Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.
Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України(далі -ЦК України).
Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.
Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. №11).
Відповідно до п.30 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.
Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 10.10.2017 року, який було розірвано 25.06.2025 року Коростенським міськрайонним судом Житомирської області(а.с.7).
12.03.2019 року було укладено договір купівлі-продажу , зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за номером 141 та посвідченим приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу Житомирської області Кисіль С.В., відповідно до якого ОСОБА_2 придбав квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Спірне майно є неподільним і, враховуючи зміст позовних вимог, за кожною із сторін слід визнати право на рівну частку в ньому.
При вирішенні спору суд, згідно роз`яснень даних в п. 25 Постанови пленуму ВСУ від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вважає необхідним визначити ідеальні частки подружжя в спільному майні, яке залишається в їх спільній частковій власності.
Таким чином, аналізуючи норми закону, суд доходить висновку, що незалежно від того, на кого з подружжя зареєстроване право власності на майно, придбана в шлюбі ними квартира, належать дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності, а тому за кожним із них слід визнати право власності на її частину, що тягне за собою припинення оформленого за відповідачем права власності на це майно в цілому.
Визнання за позивачкою права власності на 1/2 частину квартири, саме собою свідчить про припинення правового режиму спільної сумісної власності на такі об`єкти, тобто припинення права спільної сумісної власності і здійснюється шляхом поділу майна, що є спільною сумісною власністю.
Такий правовий висновок, викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20 та від 23.01.2024 у справі № 523/14489/15-ц.
Отже, позов обґрунтований і підлягає задоволенню.
На підставі вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір у сумі 1383,80 гривень стягнути з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 259, 264, 280, 282 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:
Позовні вимоги задовольнити.
В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1383,80 гривень.
Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення. 

Суддя: О.О.Пацко