Справа № 459/2113/25 Головуючий у 1 інстанції: Грабовський В.В. 
Провадження № 22-ц/811/3721/25 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
07 квітня 2026 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 
головуючого - судді Ніткевича А.В. 
суддів - Бойко С.М., Копняк С.М. 
секретаря Гаврилюк Я.Ю.
розглянувши усвідкритому судовому засіданні в приміщенні Львівського апеляційного суду у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Столяр Оксани Миколаївни на рішення Шептицького міського суду Львівської області від 06 жовтня 2025 року в складі судді Грабовського В.В. у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» про зобов`язання здійснення перерахунку платежів за кредитним договором,-
встановив:
У червні 2025 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (далі ТОВ «Фінансова компанія «Ейс») звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором №770027301 від 03.04.2023 в розмірі 77 499 грн. 92 коп. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 03.04.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (далі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога») та відповідачем ОСОБА_1 укладений Договір кредитної лінії 770027301 на суму 22 100,00 грн. у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора MNV2J38Y. 
Згідно із умовами Кредитного договору ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» виконав свій обов`язок та перерахував грошові кошти відповідачу, шляхом ініціювання через банк провайдер грошові кошти у сумі 22100,00 грн. на банківську картку відповідача № НОМЕР_1 . 
28 листопада 2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» (далі - ТОВ «Таліон Плюс») уклали Договір факторингу № 28/1118-01. У подальшому до договору факторингу укладалися додаткові угоди у тому числі щодо продовження терміну дії Договору факторингу.
27 травня 2024 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу№ 27/0524-01. Відповідно до Витягу реєстру прав вимоги № 1 від 27 травня 2024 року від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача.
29 травня 2025 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивач уклали Договір факторингу №29/05/25-E за яким позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором.
Відповідно до Реєстру боржників №б/н від 29.05.2025 за Договором факторингу від 29.05.2025 до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 77 499 грн. 92 коп. 
Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 77499 грн. 92 коп, яка складається з 17540,24 грн. – заборгованості по тілу кредиту та 59959,68 грн. – заборгованості по несплаченим відсотках за користування кредитом. Вказана сума заборгованості також підтверджується випискою з особового рахунку. Просив позов задовольнити, а також стягнути судові витрати.
18 липня 2025 року ОСОБА_1 подав зустрічний позов до ТОВ «ЕЙС», у якому просив зобов`язати відповідача здійснити перерахунок платежів, здійснених ОСОБА_1 за кредитним договором 03.04.2021 року №770027301, з часу їх укладення, зарахувавши вже сплачені кошти, які були спрямовані на погашення заборгованості за кредитом та за відсотками за користування кредитом. Вказував, що не згідний розміром заборгованості, оскільки за вказаним договором сплатив 11950,00 грн, які не були враховані позивачем при здійсненні розрахунку заборгованості.
Ухвалою суду від 05.08.2025 прийнято зустрічний позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до спільного розгляду з первісним позовом, суд перейшов до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.
Оскаржуваним рішенням Шептицького міського суду Львівської області від 06 жовтня 2025 року первісний позов задоволено. 
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» заборгованість за договором кредитної лінії № 770027301 від 03.04.2023 у розмірі 77499,92 гривень, яка складається з: 17540,24 грн - заборгованості за тілом кредиту; 59959,68 грн - заборгованості по несплачених відсотках за користування кредитом.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» 7000,00 грн витрат на правничу допомогу та 2422,40 грн сплаченого судового збору.
У задоволенні зустрічного позову відмовлено. 
Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 , апеляційну скаргу в інтересах якого подала адвокат Столяр О.М., вважає рішення незаконним, ухваленим з з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значеня для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідністю висновків, викладених у рішенні обставинам справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
В обгрунтування доводів апеляційної скарги покликається на те, що судом першої інстанції не взято до уваги надмірне нарахування відсотків за користування кредитом. Задовольняючи позовні вимоги фінансової компанії суд мав би перевірити правильність розрахунку та законність нарахування надто великої суми відсотків. 
Вказує, що даний кредит є споживчим, а тому на нього поширюється дія Закону України «Про споживче кредитування».
Загалом позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по відсотках 59 959 грн. 68 коп, що фактично перевищує тіло кредиту в 3 рази, що у свою чергу суперечить ч 3 ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування». 
Окрім того, зазначає, що згідно із розрахунком заборгованості за споживчим кредитом ОСОБА_1 здійснював оплати по кредиту в загальній сумі 11950,00 грн. Разом з тим, апелянт звертає увагу на те, що за одним і тим самим кредитним договором різні кредитори заявляють різні суми заборгованості, що свідчить про відсутність єдиної, перевіреної методики розрахунку. Оскільки матеріали справи не містять доказів деталізованого помісячного /поденного розрахунку з чітким зазначенням: дати, бази нарахування, ставки, способу капіталізації/некапиталізації, черговості погашення (тіло/проценти/штрафи), а також усіх проміжних залишків, наданий стороною позивача розрахунок заборгованості є необгрунтованим. 
Зауважує, що договір кредиту не містить належного розрахунку реальної річної процентної ставки та сукупної вартості кредиту, що є обовязковим згідно із ч. 2 ст. 11 Закону України «Пр захист прав споживачів»; відсутні докази, що позичальнику до підписання договору було вручено письмову інформацію про реальну річну ставку та всі супутні платежі. 
Додає, що на підтвердження переходу права вимоги від первісного кредитора до позивача, останнім подано ряд документів, однак з таких неможливо встановити, що позивачу за договором факторингу перейшло право вимоги саме в тих розмірах, про які він заявляє. Позивачем не надано доказів сплати ціни продажу по договору факторингу №29/05/26-Е, що ставить під сумнів виконання зобов`язань фактором за даним договором факторингу, а відповідно і набуття права вимоги до скаржника.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу, то важає, що стягнутий судом першої інстанції розмір витрат є завищеним та не відповідає фактично наданим правничим послугам, складності справи та принципу пропорційності. 
Просить скасувати рішення Шептицького міського суду Львівської області від 06 жовтня 2025 року та ухвалити нове рішенн, яким відмовити у задоволенні позовних вимог позивача. Вирішити питання судових витрат. 
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «ЕЙС» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін. 
Учасники справи будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання 07 квітня 2026 року не прибули, представник відповідача ОСОБА_2 подала клопотання про розгляд справи у її відсутність, інші не повідомили про причину неявки.
На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися. 
За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково виходячи з такого. 
Ухвалюючи рішення про задоволення позову ТОВ «ЕЙС» суд першої інстанції виходив з того, що 03.04.2023 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №770027301 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. Зважаючи на отримання ОСОБА_1 коштів та їх неповернення у відповідності до умов вказаних у договорах та у строки визначені сторонами, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають задоволенню повністю.
Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 щодо зобов`язання ТОВ «ФК «ЕЙС» здійснити перерахунок заборгованості з урахуванням сплачених на погашення кредиту сум, суд першої інстанції виходив з того, що внесені ОСОБА_1 платежі були недостатніми для повного погашення заборгованості, такі розподілені кредитором у чіткій відповідності до встановленої договором черговості та в межах погоджених умов Кредитного договору. 
Перевіряючи законність оскаржуваного судового рішення колегія суддів враховує таке. 
Судом встановлено, що 03.04.2023 ОСОБА_1 залишив заявку на отримання грошових коштів в кредит (а.с.37), на підставі якої 03.04.2023 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (кредитодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) укладений Договір кредитної лінії №770027301 (а.с. 61-78), відповідно до умов якого кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит на суму 22 100,00 грн. 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Комфорт» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».
Договір та Графік платежів (Додаток № 1 до Договору від 03.04.2023 року № 770027301) підписані відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора MNV2J38Y. 
Вказане також підтверджується Довідкою щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», сформованою 04.06.2024 року 7:10:32, відповідно до якої відповідач підписав кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора MNV2J38Y – 03.04.2023 року о 15:07:16 год., відправленого на засоби зв`язку для відправки ідентифікатора, зазначені позичальником (відповідачем), а саме: 0639599840 (а.с. 22).
Згідно із паспортом споживчого кредиту продукту «СМАРТ» до договору №770027301 від 03.04.2023 встановлено основні умови кредитування, а саме: тип кредиту: кредитна лінія, сума (ліміт кредиту): 500 - 25 000 грн, строк кредитування: до 1826 днів, (дисконтний період 1-65 днів з можливістю продовження строку), мета кредиту на споживчі цілі.
У п. 1.1.3. договору визначено, що дисконтний період кредитування або Дисконтний період - період користування Кредитом, протягом якого Позичальник має право отримувати нові Транші у межах встановленого Кредитного ліміту, у тому числі у разі часткового погашення Кредиту протягом строку дії Договору.
Відповідно до п.2.3 Договору Кредитодавець надає перший транш за договором в сумі 22100,00 грн одразу після укладення договору, який мав бути повернутий до 03.05.2023.
Згідно із п.3.1 Договору, Кредитна лінія надавалася строком на 30 (тридцять) днів від дати отримання Кредиту Позичальником (Дисконтний період). У випадку надання першого Траншу не в день укладення Договору, строк дії Кредитної лінії автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення Договору по відношенню до дати надання першого траншу за Договором.
Основна сума Кредиту має бути повернена Позичальником не пізніше ніж протягом 30 (тридцяти) календарних днів після настання однієї з наступних обставин: закінчення строку дії Договору в порядку, передбаченому п. 11.1 Договору; дострокового припинення дії Договору, в порядку передбаченому п.9.1.1.2, або п. 9.1.1.7 ( п. п. 7.2, 7.2.1, 7.2.2договору).
Відповідно до п.7.6 договору у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов?язання за Договором у повному обсязі, ця сума погашає вимоги Кредитодавця у такій черговості: у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума Кредиту та прострочені; у другу чергу сплачуються сума Кредиту та нараховані проценти за користування Кредитом; у третю чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до Договору).
Відповідно до п. 11.1 Договору, такий набирає чинності з моменту підписання Сторонами та діє протягом 5 (п`яти) років, а в частині розрахунків до повного та належного їх виконання.
За користування Кредитом Позичальник зобов`язаний сплачувати Кредитодавцю проценти за користування Кредитом (п.8.1 Договору), які нараховуються в порядку, передбаченому п.8.3, 8.3.1, 8.3.2, 8.4 договору.
Протягом Дисконтного періоду кредитування зобов?язання Позичальника по сплаті процентів фактичні дні користування Кредитом визначають наступним чином: за період від дати видачі Кредиту до 03.05.2023 (включно) проценти нараховуються за процентною ставкою 116,80 (сто шістнадцять цілих вісім десятих) відсотків річних, що на день укладення Договору становить 0,32 відсотків від суми Кредиту за кожний день користування ним; після закінчення Дисконтного періоду кредитування проценти нараховуються за процентною ставкою 1087,70 (одна тисяча вісімдесят сім цілих сім десятих) відсотків річних, що на день укладення Договору становить 2,98 відсотків в день від суми залишку Кредиту, що знаходиться у Позичальника за кожний день користування ним (п.п. 8.3, 8.3.1, 8.4.).
Відповідно до п. 12.4 договору сторони погодили, що за користування грошовими коштами після закінчення строку дії Договору чи його дострокового розірвання Позичальник зобов?язаний сплачувати на користь Кредитодавця проценти за користування чужими грошовими коштами за ставкою 1087,70 % річних. Сторони погоджуються, що проценти, нараховані після закінчення строку дії цього Договору, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.
Згідно із платіжним дорученням від 03.04.2023, кошти у сумі 22100,00 грн переказано згідно договору №770027301 від 03.04.2023 ОСОБА_1 , код 3364403559, для зарахування на платіжну карту № НОМЕР_2 хх-хххх-4381, без ПДВ. Безготівкове зарахування Moneyveo SFD Visa Transfer» (а.с.173).
28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено Договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» передало (відступило) ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а ТОВ «Таліон Плюс» зобов`язувалося їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за плату (а. с.135-141). Строк дії Договору факторингу № 28/1118-01 закінчувався 28 листопада 2019 року (п.8.2. Договору факторингу № 28/1118-01).
28.11.2019 ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №19, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31.12.2020. При цьому інші умови договору залишилися без змін(а.с.146). 
Також строк був продовжений додатковими угодами № 26 від 31.12.2020, №27 від 31.12.2021, №31 від 31.12.2022, №32 від 31.12.2023 (а. с. 147, 157, 158, 159).
27.05.2024 між ТОВ «Таліон Плюс» і ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладений договір факторингу №27/0524-01 щодо набуття ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» права грошової вимоги до кредитора за кредитним договором № 770027301 від 03.04.2023 (а.с.121-127).
Відповідно до п. 4.1 договору факторингу №27/0524 від 27.05.2024 право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку.
Згідно із п. 8.2 строк цього договору починає свій перебіг у момент визначений у п. 8.1, тобто з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками (за їх наявності) цього договору та закінчується 31 грудня 2024 року.
Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги №1 від 27.05.2024 до договору факторингу № 27/0524-01 від 27.05.2024, ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» отримав право вимоги до відповідача на загальну суму 77499 грн. 92 коп., з яких 17 540,24 грн. тіло кредиту та 59959,68 грн. – відсотки (а.с. 118-120).
29.05.2025 між ТОВ «ФК ЕЙС» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладений Договір факторингу № 29/05/24-Е, строк дії якого закінчувався 31 грудня 2026 року (п. 9.3 Договору) (а.с.87-93). Предметом даного Договору факторингу № 29/05/24-Е є відступлення прав вимог, зазначених у відповідних реєстрах прав вимоги.
Відповідно до Реєстру Боржників № б/н від 29.05.2025 за Договором факторингу від ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» до Позивача перейшло право вимоги до Відповідача на загальну суму 77499 грн. 92 коп., з яких 17 540,24 грн. тіло кредиту та 59959,68 грн відсотки (а.с. 104-105).
Враховуючи те, що Реєстр Боржників містить інформацію щодо великої кількості позичальників, із зазначенням персональних даних інших фізичних осіб, які не мають відношення до предмета позову, Позивачем надано Витяг з Реєстру Боржників, що містить лише дані Відповідача (інші відомості були приховані за допомогою технічних засобів з метою захисту від неправомірного розповсюдження персональних даних інших осіб.
Згідно із випискою з особового рахунку за кредитним договором №770027301 від 03.04.2023, сформованої ТОВ «ФК «ЕЙС», загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 становить 77 499 грн. 92 коп., з яких 17 540,24 грн. – прострочена сума за сумою кредиту та 59959,68 грн. – прострочена заборгованість за процентами (а.с. 89).
З відповіді наданої АТ «Універсал Банк» на ухвалу суду від 05.08.2025 року встановлено, що на ім`я відповідача ОСОБА_1 в банку емітовано платіжну картку НОМЕР_3 , на картковий рахунок якої був зарахований платіж в сумі 22100,00 грн. у період з 03.04.2023 по 08.04.2023 року (а.с. 217). Також на підтвердження вказаного банком надано рух коштів по картці (а.с. 219). 
Таким чином, судом встановлено, що у ході передачі прав вимоги за факторинговими договорами, право вимоги за кредитним договором № 770027301 від 03.04.2023 року перейшло до позивача ТОВ «ФК «Ейс», а спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням позичальником взятих на себе зобов`язань перед кредитодавцем за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість.
Правовідносини між сторонами, які виникли на підставі наведених вище фактичних обставин щодо стягнення кредитного боргу, регламентуються такими правовими нормами.
За правилами ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Статтею 3 Закону України «Про електрону комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно зі ст. 11 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті.
Із матеріалів справи судом апеляційної інстанції встановлено, що договір про надання кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено факт укладання правочину.
Матеріали справи містять докази на підтвердження отримання ОСОБА_1 кредитних коштів у сумі 22100,00 грн. та користування такими протягом строку їх кредитування.
Згідно із пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України) (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 листопада 2018 року в справі № 243/11704/15-ц (провадження № 61-43067св18)).
У статті 49 Закону України «Про банки і банківськудіяльність» зазначено, що факторинг це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів.
Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06 лютого 2014 року № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року №231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі, права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі, шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.
За змістом частини першої статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» факторинг вважається фінансовою послугою.
У пункті 5 частини першої статті 1 Закону зазначено, що фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.
За змістом частини першої статті 6 Закону договір факторингу, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб`єкта господарювання; 3) відомості про клієнта, який отримує фінансову послугу: прізвище, ім`я, по батькові, адреса проживання - для фізичної особи, 4) найменування та місцезнаходження - для юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 9-1) підтвердження, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 цього Закону, надана клієнту; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2018 року у справі №909/968/16 (провадження № 12-97гс18, пункт 106) зазначила такі характеристики договору факторингу як правочину: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові, операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватися у твердій сумі, у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальної вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені у статті 6 Закону про фінансові послуги.
Крім того, у постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження №12-1гс21, пункт 48) Велика Палата Верховного Суду додатково навела ознаки договору факторингу: 1) предметом договору є надання фінансової послуги за плату; 2) зобов`язання, в якому клієнтом відступається право вимоги, може бути тільки грошовим; 3) договір факторингу має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 4) договір факторингу укладається тільки в письмовій формі та має містити визначені Законом про фінансові послуги умови; 5) мета договору полягає у наданні фактором та отриманні клієнтом фінансової послуги.
У частині першій статті 514 ЦК України закріплене правило, за яким обсяг прав, що передаються, визначається на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлене договором або законом.
Формулювання цієї норми вказує на її диспозитивність, тобто не виключається можливість зміни обсягу прав. Таким чином, відступлення прав, обсяг яких буде визначено в майбутньому, вважається законодавчо прийнятним.
Відповідно до частини 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
На підставі частини 1, 2 статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.
У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Отже, виходячи із положень ст. 1078 ЦК України, за договором факторингу допускається відступлення як наявної, так і майбутньої вимоги.
Таких висновків дійшов також Вищий господарський суд України у постанові від 19 жовтня 2015 року (справа № 910/3498/15-г), де вказав, що тільки договору факторингу, порівняно з іншими договорами, притаманна можливість здійснювати відступлення як наявної, так і майбутньої грошової вимоги. Інші договори, включаючи загальний договір відступлення права вимоги (цесії), розраховані на відступлення лише наявних вимог.
Така конструкція ґрунтується на юридичній фікції щодо майбутньої заборгованості, де майбутнє право вважається таким, що переходить до нового кредитора з моменту укладення договору про цесію. Таким чином, для цілей відступлення права вимоги за майбутньою вимогою враховуються характеристики вже наявної вимоги.
Визначеність переданого права вимоги стосовно його змісту, обсягу та особи боржника має бути встановлена не в момент укладання правочину про цесію, а в момент виникнення права вимоги.
ЦК України не має жодних імперативних вимог щодо способів ідентифікації права вимоги в правочині про його відступлення або майбутнє відступлення новому кредитору. Сторони можуть обрати будь-які засоби або ознаки, що дозволять визначити підстави виникнення вимоги, її характер, обсяг, зміст тощо.
Відповідно до правової позиції, сформульованої у постанові Верховного Суду від 16 жовтня 2018 року у справі № 914/2567/17 відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.
Натомість, до дійсних належать такі права вимоги, які юридично існують, виникнуть в майбутньому, або права по зобов`язаннях, за якими не настав строк виконання. Причому поняття дійсних вимог є ширшим, ніж наявних або існуючих, оскільки дійсними можуть бути не тільки зобов`язальні вимоги, що існують у даний час, а й ті, що виникнуть у майбутньому.
Водночас наявна вимога це право грошової вимоги, строк платежу за якою настав, або право грошової вимоги, можливість здійснення якої залежить від настання певної умови чи спливу строку платежу (так звана недозріла вимога).
Майбутня вимога це право грошової вимоги, що виникне в майбутньому, тобто яка з`явиться з тих чи інших договорів, що будуть укладені між клієнтом і боржником після договору факторингу.
До такого висновку дійшов також Верховний Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 07 січня 2026 року в справі 727/2790/25.
Як зазначено вище, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» укладений договір факторингу від 28 листопада 2018 року № 28/1118-01. 
На підставі пункту 2.1 договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.
За змістом пункту 2.2 договору фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідатиме перед фактором, якщо одержані ним суми будуть меншими від суми, сплаченої фактором клієнту, та меншими від загальної суми зобов`язання боржника. Разом з правом вимоги до фактора переходять всі інші права та обов`язки клієнта за кредитним договором. У випадку укладення сторонами більш ніж одного реєстру прав вимоги, кожен наступний реєстр прав вимоги є самостійним додатком, та не змінює попередній.
Згідно із приписами пункту 3.1 договору фінансування - належна до сплати клієнту сума грошових коштів, яка вказана у відповідному Реєстрі прав вимог, сплачується Фактором одним платежем протягом (п`яти) банківських днів з моменту підписання сторонами такого реєстру прав вимог, якщо інші умови сторони не погодили шляхом укладання додаткової угоди.
Відповідно до пункту 4.1. договору право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку. Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром права вимоги.
За умовами пункту 8.4 договору даний договір може бути змінений повністю або частково за спільною письмовою згодою сторін.
В подальшому ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклалали ряд додаткових угод, якими продовжено строк дії Договору, всі інші умови залишились без змін.
З наведеного слід дійти висновку, що передача права вимоги відбулось в межах часових рамок чинності Договорів факторингу від 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», а також від 05.08.2020 року, укладеного між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Онлайн Фінанс», які у свою чергу мали право відступати право вимоги на користь інших осіб.
Таким чином, договір №28/1118-01 є рамковою угодою, адже він підтверджує згоду двох сторін співпрацювати протягом визначеного проміжку часу, а саме з 28 листопада 2018 року до 31 грудня 2024 року.
Право вимоги за Кредитним договором № 770027301 від 03.04.2023 року перейшло до ТОВ «Таліон Плюс» 04.07.2023 року, відповідно до підписання сторонами реєстру прав вимоги № 238.
Підписанням Реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним Реєстром права вимоги.
Надана копія договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року містить підписи сторін, які підтверджують укладення договору та перехід права вимоги від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до фактора -ТОВ «Таліон Плюс».
Відповідно до п. 5.3.3 договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року визначено, що ТОВ «Таліон Плюс» має право розпоряджатися правом вимоги на свій розсуд, зокрема, відступати право вимоги на користь третіх осіб.
Договір факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, у встановленому законом порядку не визнавався недійсним та не є предметом спору в даній справі.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність переходу права вимоги від первісного кредитора Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» та в подальшому до ТОВ «Онлайн Фінанс».
Факт передачі прав вимоги ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» підтверджується: платіжною інструкцією від 30.05.2023 року №4097, за якою ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» здійснило оплату ТОВ «Таліон Плюс» за відступлення права вимоги згідно Реєстру права вимоги №9 від 30.05.2023 року та Договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 року (а.с.50). 
Факт передачі прав вимоги ТОВ «ФК «Ейс» підтверджується: Актом прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу №29/05/25-Е від 29 травня 2025 року та платіжними інструкціями від 04.06.2025 №243, №245, від 05.06.20225 №246, №247, від 06.06.2025 №248, за яким ТОВ «ФК «Ейс» сплатило фінансування за відступлення прав вимоги згідно Договору факторингу №29/05/25-Е від 29.05.2025 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» (а.с.94-98).
Копії договорів факторингу та реєстрів права вимоги, платіжні інструкції, є належними та допустимими доказами відступлення права вимоги у спірних правовідносинах.
Отже, у справі, яка переглядається, внаслідок послідовного укладення договорів факторингу, права вимоги за кредитним договором між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 перейшло від Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС». 
Доводи скарги про те, що матеріали справи не містять доказів переходу права вимоги ТОВ «Таліон Плюс», а в в подальшому до інших осіб спростовуються вищенаведеним. 
В свою чергу, ТОВ «ФК «ЕЙС», на підтвердження розміру невиконаного ОСОБА_1 зобов`язання за договором між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 №770027301 від 03.04.2023 року надано розрахунок заборгованості, за яким заборгованість за не виконаним зобов`язанням з повернення кредиту становить 77 499 грн. 92 коп., з яких 17 540,24 грн. – прострочена сума за сумою кредиту та 59959,68 грн. – прострочена заборгованість за процентами. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) зазначено, що, визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку - зроблений позивачем розрахунок заборгованості), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю бо частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.
Як встановлено судом, у п. 3.2 Договору сторони погодили, що встановлений в п. 3.1 Договору строк Дисконтоного періоду може бути продовженим позичальником шляхом здійснення протягом Дисконтного та періоду пільгової реструктуризації оплати всіх фактично нарахованих процентів за умови, якщо позичальник в Особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів Кредитодавця активовано функцію продовження строку Дисконтного періоду. 
Згідно із п. 3.3 Договору для здійснення першої пролонгації Дисконтного періоду за цим Договором, позичальнику необхідно сплатити всі нараховані за перші 30 днів Дисконтного періоду проценти у розмірі 2121 грн. 60 коп. 
За змістом п. 7.1. Договору на момент укладання цього Договору, сторони дійшли згоди, що орієнтована дата погашення всієї суми кредиту за всіма наданими траншами є датою закінчення дисконтоного періоду кредитування – 03.05.2023, а саме протягом 30 днів від дати отримання першого траншу позичальником. 
Пунктом 8.1 передбачено, що за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом. Інші витрати Договором не передбачено.
Згідно із п. 8.2 Договору процентні ставки є фіксованими і не підлягають зміні кредитодавцем в одностронньому порядку в сторону погіршення для позичальника. 
Пунктами 8.3.1, 8.3.2 та 8.4 передбачено нарахування процентів залежно від обраної моделі поведінки позичальника. 
Зокрема п. 8.3.1 передбачено, що за період від дати видачі кредиту до 03.05.2023 (включно) проценти нараховуються за процентною ставкою 116,80% річних, що на день укладення Договору становить 0,32 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом (далі – Дисконтна процентна ставка)
Згідно із п. 8.3.2 у разі якщо позичальник вчинити описані в п. 3.2 Договору дії щодо продовження Дисконтного періоду (ініціює пролонгацію) один або декілька разів, за період з наступного дня після 03.05.2023 проценти нараховуються за ставкою 383,25 % річних, що на день укладення Договору становить 1,05% в день від суми Кредиту за кожний день користування ним. 
Відповідно до п. 8.4 після закінчення дисконтного періоду кредитування проценти нараховуються за процентною ставкою 1087,70% річних, що на день укладення Договору становить 2,98% в день від суми залишку Кредиту, що знаходиться у Позичальника за кожний день користування ним.
Аналіз зазначених пунктів договору дає підстави для висновку, що ними передбачено відсоткову ставку в Дисконтний період (30 днів), відсоткову ставку у разі пролонгації Дисконтоного періоду та відсоткову ставку по закінчення Дисконтного періоду (30 днів). 
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
У справі, що переглядається беззаперечно встановлено, що кредитний договір № 770027301 від 03.04.2023 року укладений між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 , підписаний як з боку первинного кредитора, так і з боку позичальника електронними підписами. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину: сума кредиту 22100,00 грн (пункт 2.1.), період кредитування 30 днів (Дисконтний період) (пункт7.1) зі сплатою в цей період процентів в розмірі 0,32 % (пункт 8.3.1), а по закінченню дисконтного періоду - в розмірі 2,98 % в день (пункт 8.4), сума кредиту має бути повернена не пізніше ніж протягом 30 днів після закінчення строку дії договору, який становить 5 років (п.11.1), або дострокового припинення дії договору, в порядку передбаченому п. 9.1.1.2., або п. 9.1.1.7. або 9.2.1.5.
Таким чином встановивши, що ОСОБА_1 протягом дисконтоного періоду не сплатив процентів та не повернув кредитних коштів, не ініціював пролонгації дисконтного періоду (п.3.2), кредитор правомірно нараховував відсотки, які були узгоджені між сторонами у п. 8.4 Договору по закінченню дисконтного періоду. 
Доводи апеляційної скарги про те, що встановлений у договорі розмір відсотків за використання кредитних коштів є неспівмірно великим, не відповідає засадам справедливості, добросовісності та розумності, вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача, колегія суддів оцінює критично та зазначає, що кредитний договір містить інформацію як про суму кредиту, так і про детальний розпис його сукупної вартості, розмір процентних ставок, строк кредитування, строк дії договору, порядок розрахунків, та всі інші істотні умови, передбачені законодавством України.
Відповідач був ознайомлений зі всіма істотними умовами кредитного договору, що підтверджується його підписом в договорі.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Згідно із ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо положення договору визнано несправедливим, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.
Умови укладеного між сторонами кредитного договору не є нікчемними в силу положень ч.2 ст. 215 ЦК України.
Отже, підписавши указаний договір, відповідач добровільно погодився на визначені у ньому істотні умови кредитування та взяв на себе відповідні зобов`язання. При цьому, нерозуміння умов зобов`язання не звільняє сторону від його виконання. Це загальний принцип цивільного права, який означає, що особа, яка прийняла на себе зобов`язання, несе відповідальність за його виконання. До того ж, діючи добросовісно, позичальник, будучи попередньо ознайомленим із умовами кредитування, викладеними у паспорті споживчого кредиту, мав можливість відмовитися від договору без пояснення причин. Відповідач таким правом не скористався та до звернення позивача в суд із відповідним позовом не ставив під сумнів умови кредитування, зокрема, розмір відсотків, у контексті їх несправедливості.
За встановлених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що позичальник, будучи вільним в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, погодив істотні умови зобов`язання та допустив порушення його виконання.
Разом з тим, відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги №238 від 04.07.2023 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, ТОВ «Таліон Плюс» отримав право вимоги до відповідача на загальну суму 47 706 грн. 02 коп., з яких 17 540,24 грн. тіло кредиту та 30165, 78 грн. – відсотки (а.с. 132-133).
Із наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості, сформованого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога) у відповідача наявна заборгованість станом на 03.07.2023 в сумі 47 706 грн. 02 коп., з яких 17 540 грн. 24 коп. – заборгованість за тілом кредиту та 30 165 грн. 78 – заборгованість за відсотками. При цьому, нарахування відсотків здійснювалось наступним чином: протягом дисконтного періоду (перших 30 днів) за ставкою 0,32% в день (або 116,80% річних), в подальшому в період з 04.05.2023 за ставкою 2,98% в день (або 1087,70% річних). Разом з тим у розрахунку заборгованості відображено про сплату ОСОБА_1 4559,76 грн. тіла кредиту та 7390,24 грн. – відсотків (а.с. 92-93).
В свою чергу, відповідно до розрахунку заборгованості, сформованого ТОВ «Таліон Плюс» у відповідача станом на 30.08.2023 наявна заборгованість в сумі 77499 грн. 92 коп., з яких 17 540,24 грн. тіло кредиту та 59959,68 грн. – відсотки. При цьому, ТОВ «Таліон Плюс» отримавши право вимоги зо Договором факторингу від 27.05.2024 продовжував нарахування відсотків за ставкою 2,98% в день (або 1087,70% річних) по 30.08.2023 року включно (а.с. 90-91).
Таким чином, розмір заборгованості за тілом кредиту 17540,24 грн. залишився незмінним, натомість заборгованість за відсотками збільшилася з 30165,78 грн. до 59959,68 грн., відтак за період з 04.07.2023 до 30.08.2023 ТОВ «Таліон Плюс» додатково нараховано 29793,90 грн. заборгованості за відсотками.
Разом з тим, таке нарахування відсотків за кредитним договором ТОВ «Таліон Плюс» є безпідставним, оскільки згідно із п. 1.4 договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 борг – означає суми грошових коштів, належні до сплати клієнту боржниками за кредитними договорами, включаючи суми кредиту, процентів за користування кредитом, та будь які інші суми, що належать до сплати клієнту за кредитними договорами, які нараховані або можуть бути нараховані клієнтом на день набуття цим договором зобов`язальної сили.
Відтак, подальше нарахування Фактором відсотків, тобто збільшення боргу, не передбачено умовами договору факторингу. 
З огляду на наведене, відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЕЙС» процентів за користування кредитом з 04.07.2023 по 30.08.2023 в розмірі 29793,90 грн.
Отже, доведеним є зобов`язання ОСОБА_1 з повернення Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» кредиту в сумі 17540,24 грн. та процентів за користування кредитом за період з 03.04.2023 по 03.07.2023 в сумі 30165,78 грн., а загалом 47706,02 грн. 
Доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження.
Суд першої інстанції належної уваги на вищевказані обставини справи не звернув, вналідок чого дійшов помилкового висновку про доведеність позовних ТОВ «ФК «ЕЙС» в частині розміру заборгованості. 
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
При цьому, заперечуючи розмір нарахованих позивачем процентів, відповідач навів свій розрахунок, однак судова колегія такий до уваги не приймає, оскільки такий не узгоджується з умовами договору. 
Доводи скарги в тій частині, що позивачем не було враховано сплачені відповідачем кошти на погашення заборгованості колегією суддів відхиляються як безпідставні, оскільки наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості, сформований ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», містить інформацію про суми, які були сплачені відповідачем і які були розподілені відповідно до встановленої договором черговості та в межах погоджених умов Кредитного договору. Зокрема, відповідно до п. 7.6 договору у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов?язання за Договором у повному обсязі, ця сума погашає вимоги Кредитодавця у такій черговості: у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума Кредиту та прострочені проценти за користування кредитом; у другу чергу сплачуються сума Кредиту та нараховані проценти за користування Кредитом; у третю чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до Договору.
Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду скасуванню, тому підлягають перерозподілу судові витрати, понесені сторонами по справі.
Із матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду з позовною заявою ТОВ «ФК «ЕЙС» сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 грн, зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЕЙС» підлягає стягненню судовий збір в сумі 1501 грн. 88 коп.
При зверненні до суду з апеляційною скаргою ОСОБА_1 сплатив 3633,60 грн судового збору.
У зв`язку з частковим задоволенням апеляційної скарги ОСОБА_1 з ТОВ «ФК «ЕЙС» на його користь підлягає стягненню 1380 грн. 76 коп. 
При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат (ч. 10 ст. 141 ЦПК України).
Враховуючи наведене, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЕЙС» підлягає стягненню 1041 грн. 64 коп. судового збору за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанцій.
В свою чергу, за наслідками ухвалення нового судового рішення необхідно стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» 4340,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді першої інстанції, пропорційно до задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст 367, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,-
ухвалив:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Столяр Оксани Миколаївни - задовольнити частково.
Рішення Шептицького міського суду Львівської області від 06 жовтня 2025 року в частині задоволення первісного позову змінити, зменшити розмір заборгованості, яка стягнута із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» за договором кредитної лінії № 770027301 від 03.04.2023 з 77499,92 гривень до 47706 (сорок сім тисяч сімсот шість) гривень 02 копійок.
Рішення Шептицького міського суду Львівської області від 06 жовтня 2025 року в частині стягнення із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» 7000,00 грн витрат на правничу допомогу та 2422,40 грн сплаченого судового збору – скасувати.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» 4340 (чотири тисячі триста сорок) гривень 00 копійок витрат на правничу допомогу та 1041 (одна тисяча сорок одна) гривень 64 копійок судового збору за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанцій, пропорційно до задоволених позовних вимог.
Врешті рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тектсу постанови.

Повний текст постанови складений 07 квітня 2026 року. 

Головуючй       А.В. Ніткевич

Судді         С.М. Бойко

С.М. Копняк