Справа №: 343/1170/25 
Провадження №: 2/343/88/26 

Р І Ш Е Н Н Я
I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 лютого 2026 року м.Долина 
Долинський районний суд Івано - Франківської області в складі:
головуючого судді – Андрусіва І.М.,
з участю: секретаря судового засідання - Семків В.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні Долинського районного суду Івано - Франківської області, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу № 343/1170/25, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Долинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Калуському районі Івано – Франківської області Івано – Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про визнання батьківства,
за участю: представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Воробця Р.М.,
представника відповідача ОСОБА_2 – адвоката Комарницького Е.Г.,
представника відповідачки ОСОБА_3 – адвоката Кажука В.Б.,
ВСТАНОВИВ:
І. Стислий виклад позицій учасників справи:
позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом (а.с. 1-3), який підписаний ним та його представником – адвокатом Воробцем Р.М., до відповідачів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Долинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Калуському районі Івано – Франківської області Івано – Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, в якому просить: 
- визнати його батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- внести зміни до актового запису про народження, змінивши прізвище і по батькові дитини (з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 » і з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 » та вказати його в графі «батько».
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що не зважаючи на те, що відповідачка ОСОБА_3 з 02.03.2012 до 2021 року перебувала у шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 , він з нею ще з 2014 року перебував в близьких стосунках, а тому саме він є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Проте, оскільки відповідачка ОСОБА_3 перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем ОСОБА_2 , батьком дитини вказаний останній, а не він. На даний час він з відповідачкою ОСОБА_3 перебуває у зареєстрованому шлюбі і враховуючи те, що він є біологічним батьком дитини ОСОБА_4 , що підтверджується генетичним тестом, просить визнати його батьком дитини та внести відповідні зміни у актовий запис про народження дитини. 
Представник відповідача ОСОБА_2 – адвокат Комарницький Е.Г. подав відзив (а.с. 30-32) в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог за безпідставністю таких. Суть заперечення проти позову зводиться до того, що:
- позивачем пропущено визначений ч. 2 ст. 129 СК України строк позовної давності (один рік від дня коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство), оскільки про своє потенційне батьківство позивач знав ще з 2020 року, коли було проведено дослідження №28475 від 13.11.2020, яким виключена ймовірність його батьківства відносно дитини ОСОБА_4 ;
- наданий позивачем висновок та звіт щодо генетичних тестів для встановлення біологічного батьківства №487/25 від 23.05.2025, не може бути належним доказом у цій справі, оскільки такий не містить відмітки про те, що експерт був попереджений про відповідальність у порядку визначеному ст. 102 ЦПК України.
Також зазначив, що він від дня народження дитини піклується про нього і добровільно надає кошти на його утримання. 
У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Воробець Р.М. позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав викладених у пред`явленому позові. У судове засідання призначене 18.02.2026 не з`явився, подав заяву (а.с. 139), про розгляд справи без його та позивача участі.
Представник відповідача ОСОБА_2 – адвокат Комарницький Е.Г. у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пославшись на обставини зазначені у відзиві. У судове засідання призначене 18.02.2026 не з`явився, подавши заяву (а.с. 142-143), про розгляд справи без їх участі. Додатково зазначив, що саме бажання позивача визнання його батьком після більше десяти років від народження дитини є порушенням його і дитини інтересів.
У судовому засіданні представник відповідачки ОСОБА_3 – адвокат Кажук В.Б. позовні вимоги визнав та просив такі задовольнити. У судове засідання призначене 18.02.2026 не з`явився, подав заяву (а.с. 138), по розгляд справи без його та відповідачки участі.
Представниця третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Долинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Калуському районі Івано – Франківської області Івано – Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України – М.Шеремета у судове засідання не з`явилась, 07.10.2025 подала заяву (а.с. 83), про розгляд справи без її участі. 
ІІ. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі:
18 червня 2025 року ухвалою суду відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання.
Представник відповідача ОСОБА_2 – адвокат Комарницький Е.Г. 15.07.2025 подав відзив. 
28 липня 2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Представниця третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Долинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Калуському районі Івано – Франківської області Івано – Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України – М.Шеремета 07.10.2025 подала заяву про розгляд справи без її участі. 
Представник відповідача ОСОБА_2 – адвокат Комарницький Е.Г. 16.09.2025, 24.09.2025, 08.10.2025, 15.10.2025, 29.10.2025, 06.11.2025, 11.12.2025 подав заяви про відкладення судових засідань у зв`язку із його тимчасовою непрацездатністю та зайнятістю в іншій справі.
Представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Воробець Р.М. 15.10.2025 та 03.12.2025 подав заяви про відкладення судових засідань у зв`язку із його зайнятістю в іншій справі.
Представники сторін 18.02.2026 подали заяви про розгляд справи без їх участі.
Беручи до уваги те, що учасники справи в судове засідання призначене 18.02.2026 не з`явились, суд ухвалює рішення без участі учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенню ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
З урахуванням того, що ухвалення рішення відбулось за відсутності учасників справи, датою ухвалення рішення є дата складення повного судового рішення, що відповідає вимогам ч. 5 ст. 268 ЦПК України.
ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин:
матеріалами справи встановлено, що відповідачка ОСОБА_6 (дошлюбне прізвище « ОСОБА_5 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с. 15) ОСОБА_9 та відповідач ОСОБА_2 з 02.03.2012 до 12.02.2021 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією рішення Долинського районного суду Івано – Франківської області, від 12.01.2021, яке набрало законної сили 12.02.2021, справа №343/1145/20 (а.с. 11-13).
Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , актовий запис №163 (а.с. 9), відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зазначені батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно із результатом дослідження №28475 аналізу ДНК на батьківство від 13.11.2020 (а.с. 14), ймовірність батьківства ОСОБА_2 відносно дитини ОСОБА_4 становить 0%.
Відповідно до висновку та звіту щодо генетичних тестів для встановлення біологічного батьківства від 23.05.2025 (а.с. 16-17), ймовірність споріднення ОСОБА_1 , як батька, та ОСОБА_10 , як дитини, становить 99,9999%. Для проведення даного тесту, 16.05.2025 в приймальний пункт з`явились (осіб встановлено шляхом перевірки документів, що посвідчують особу): ОСОБА_11 (ймовірний батько), ОСОБА_12 (мати) та ОСОБА_13 (дитина), у яких, в присутності свідка, було відібрано біологічний матеріал (мазки із слизових оболонок рота). 
Отже, суд встановив, що позивач ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матір`ю якого є ОСОБА_3 , яка в момент народження дитини перебувала у шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 , а тому батьком дитини записаним останній, а не він, через що існує спір про батьківство.
Спірні правовідносини у даній справі виникли через спір між позивачем ОСОБА_1 , як особою, яка вважає себе батьком дитини ОСОБА_4 , та відповідачем ОСОБА_2 , як чоловіком відповідачки на момент народження дитини.
ІV. Оцінка суду:
суд, заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши та оцінивши докази у їх сукупності, долучені на обґрунтування позову, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, взявши до уваги визнання позову відповідачкою ОСОБА_3 , заперечення відповідача ОСОБА_2 , позицію третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з такого.
Частиною 1 статті 2 Цивільно процесуального кодексу України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 7 Конвенції про права дитини визначено, що дитина, наскільки це можливо, має право знати своїх батьків.
Статтею 51 Конституції України, частиною 2, 3 статті 5 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. 
Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
Відповідно до ч. 1 ст. 121 СК України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
При цьому, ч. 1 ст. 129 СК України передбачено, що особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства.
Визнання батьківства за рішенням суду розглядається як засіб захисту прав дитини, тобто міра, спрямована на відновлення, визнання порушених або оспорених прав дитини. Визначення батьківства дитини є підставою виникнення батьківських обов`язків, зокрема обов`язку з утримання дитини (постанова Верховного Суду від 15.04.2021, справа № 645/1098/18, провадження № 61-759св21).
Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Доказами у справі про визнання батьківства можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. За загальним правилом визнання батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Для визнання батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.
Вказане відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 16.05.2018, справа № 591/6441/14-ц, провадження № 61-6030св18.
Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі ст. 129 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.
Так, ч. 1 ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч. 2 ст. 76 ЦПК України).
У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України).
Згідно із ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.
Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.
У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів.
Якщо сторона подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її доведеність.
Так, суд встановив, що оскільки відповідачка ОСОБА_3 на момент народження дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 , останній записаний батьком дитини. 
В той же час, позивач ОСОБА_1 вважаючи себе батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пред`явив до відповідача ОСОБА_2 даний позов, і на підтвердження свого біологічного батьківства відносно дитини надав висновок та звіт щодо генетичних тестів для встановлення біологічного батьківства, відповідно до якого, він з ймовірністю 99,9999% є батьком дитини ОСОБА_4 .
Беручи до уваги те, що підставою для визнання батьківства можуть бути будь – які визначені ЦПК України відомості, в тому числі і письмові докази, а тому наданий позивачем висновок та звіт щодо генетичних тестів для встановлення батьківства є належим, допустимим, достовірним та достатнім доказом, який дозволяє суду зробити висновок про те, що позивач ОСОБА_1 є біологічним батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
При цьому, суд звертає увагу, що при проведенні тесту, у присутності свідка, після встановлення осіб на підставі документів, що посвідчують їх особу, було відібрано біологічні зразки, як у позивача ОСОБА_1 , так і в дитини ОСОБА_4 , із використанням яких і було проведено дослідження.
В той же час, стороною відповідача ОСОБА_2 не надано доказів на підтвердження відсутності кровного споріднення між позивачем ОСОБА_1 та дитиною ОСОБА_4 .
Враховуючи викладене, суд вважає, що позовна заява є обґрунтованою, законною та доведеною, а тому суд доходить висновку про необхідність задоволення вимог позивача про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини щодо даних про її прізвище, по батькові і даних про батька.
При цьому, доводи сторони представника відповідача ОСОБА_2 про те, що наданий позивачем висновок не відповідає вимогам ст. 102 ЦПК України, а саме про попередженість експерта за завідомо неправдивий висновок, суд відхиляє з огляду на таке.
Так, справді, ст. 102 ЦПК України визначено вимоги до висновку експерта, серед яких є і вимога про те, що у висновку експерта має бути зазначено, що експерт попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.
Однак, враховуючи те, що суд взяв до уваги висновок та звіт щодо генетичних тестів для встановлення батьківства, як письмовий доказ, а не висновок експерта, оскільки такий ним і не є, на даний висновок не поширюються вимоги ст. 102 ЦПК України. 
Щодо доводів сторони відповідача ОСОБА_2 про те, що позивачем ОСОБА_1 пропущений визначений ч. 2 ст. 129 СК України строк позовної давності, суд зазначає таке.
Для даної категорії справ визначений однорічний строк позовної давності (від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство).
Так, суд встановив, що тестування щодо батьківства було проведено у травні 2025 року, позов пред`явлено 17.06.2025, а тому позивачем не пропущено строк позовної давності. 
Тобто, саме у травні 2025 року позивач ОСОБА_1 дізнався про своє батьківство відносно дитини ОСОБА_4 , і з урахуванням того, що відповідачка ОСОБА_3 перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 , під час перебування в якому у них народились і інші діти, суд не може зробити висновок про те, що позивач достовірно міг раніше дізнатись про своє батьківство.
І те, що аналізом ДНК на батьківство від 13.11.2020 виключена ймовірність батьківства відповідача ОСОБА_2 відносно дитини ОСОБА_4 , жодним чином не свідчить про те, що позивач достовірно знав про своє батьківство, оскільки даний тест лише виключав ймовірність батьківства відповідача, але не підтверджував батьківство позивача.
Доводи сторони відповідача ОСОБА_2 про те, що він перераховує кошти на утримання дітей, в тому числі і дитини ОСОБА_4 , жодним чином не спростовує того, що позивач є біологічним батьком останнього.
Безпідставними є і доводи про порушення прав дитини, оскільки керуючись саме інтересами дитини, зокрема, в частині права дитини на знання своїх батьків, суд вважає, що визнання батьківства у даній справі є необхідним, як для самої дитини, так і для позивача, як батька, який на даний час одружився із відповідачкою ОСОБА_3 і вони спільно із дитиною ОСОБА_4 проживають.
Відповідно до ст. 8 Конституції України, ч. 3 ст. 2 ЦПК України та ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21.01.1999), зокрема, зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.
Тому, за наведених вище підстав, якими суд обґрунтував своє рішення, суд не вважає за необхідне давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у даній справі.
На підставі викладеного, ст. 121, 122, 125, 128, 129 СК України, керуючись ст. 258, 259, 264, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В:
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Долинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Калуському районі Івано – Франківської області Івано – Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про визнання батьківства задовольнити.
Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , №163 від 04.08.2015, складеного відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Долинського районного управління юстиції в Івано – Франківській області, змінивши прізвище із « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 », по батькові із « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 » та у графі «батько» змінити із « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_1 ».
Рішення суду є підставою для внесення відповідних змін до актового запису про народження та видачі нового свідоцтва про народження.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення безпосередньо до Івано - Франківського апеляційного суду.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 .
Відповідачі: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 ;
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жителька АДРЕСА_1 .
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Долинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Калуському районі Івано – Франківської області Івано – Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, код ЄДРПОУ 20556934.
Повне судове рішення складено 23.02.2026.

Суддя: І.М.Андрусів