КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2026 року м. Київ

Унікальний номер справи № 758/13122/23
Апеляційне провадження № 22-ц/824/2343/2026

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,
суддів - Євграфової Є.П., Саліхова В.В.,
за участю секретаря судового засідання - Марченка М.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 02 липня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Ковбасюк О.О., у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автосервіс», треті особи ОСОБА_2 , Акціонерне товариство «Страхова компанія «ІНГО»», Приватне акціонерне товариство «ІСУЗУ-АТАМАН УКРАЇНА» про відшкодування шкоди, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 07.06.2021 у м. Києві, на території Подільського району, сталася ДТП - зіткнення автобуса «Атаман A-092», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 , та автомобіля «KIA Optima», д.н.з. НОМЕР_2 , під його керуванням. У результаті ДТП позивач отримав тілесні ушкодження, які визнані судово-медичною експертизою легкими, інша особа отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження. 
Позивача потерпілим у кримінальному провадженні не визнано досудовим слідством та відмовлено у цьому ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 19.04.2023. Цією ж ухвалою суду визнано заподіяння позивачу тілесного ушкодження внаслідок вказаної ДТП. Того ж дня, іншою ухвалою Подільського районного суду м. Києва вказане кримінальне провадження закрито у зв`язку із примиренням обвинуваченого з потерпілим, тобто за нереабілітуючою обставиною.
Таким чином, винуватість третьої особи у вчиненні ДТП встановлена та не потребує доказування відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦІПК України. 
Оскільки позивачу було відмовлено у визнанні його потерпілим у кримінальному провадженні, він був позбавлений можливості ознайомитися із його матеріалами. Більше того, у відповідь на адвокатський запит листом Подільської окружної прокуратури відмовлено у наданні інформації щодо належності транспортного засобу «Атаман A-092», д.н.з. НОМЕР_1 , знову таки на підставі того, що позивачу відмовлено у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні. 
Проте, відповідно до ухвали суду про закриття кримінального провадження, третя особа у момент ДТП, керуючи вказаним транспортним засобом, рухалася за маршрутом №180 (проспект Свободи - вулиця Милославська). Згідно ж листа Департаменту транспортної інфраструктури КМДА, наданого на адвокатський запит від 08.09.2023, право перевезення пасажирів за вказаним маршрутом було надано ТОВ «Автосервіс», на підставі відповідного договору. Отже, саме відповідач є особою, яка здійснювала експлуатацію транспортного засобу, а відтак, є особою, відповідальною за спричинену шкоду, на підставі статей 1166, 1167, 1172, 1187, 1188 ЦК України. 
Матеріальну шкоду позивачу спричинено пошкодженням належного йому автомобіля «KIA Optima», д.н.з. НОМЕР_3 . Відповідно до звіту №89/66.05.23 від 17.05.2023 вартість матеріального збитку, спричиненого вказаною ДТП внаслідок пошкодження автомобіля позивача, складає 445 658,40 грн. При цьому, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Атаман А-092», д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована АТ «Страхова компанія «ІНГО»», що підтверджується листом зазначеної компанії, а тому позивач може розраховувати на виплату страхового відшкодування у розмірі 100 000,00 грн, оскільки таким є ліміт відповідальності страхової компанії. 
У відповідності до ст.1194 ЦК України різницю між розміром шкоди та сумою страхового відшкодування, яке має виплатити страхова компанія, має відшкодувати особа, відповідальна за шкоду. Таким чином, з відповідача, який є особою, відповідальною за шкоду, підлягає стягненню відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 345 658,40 грн. 
Крім того, позивач стверджував, що йому також спричинено й моральну шкоду. Так, під час ДТП він отримав тілесні ушкодження, які потягли фізичні страждання та необхідність лікування. Окрім того, під час ДТП він відчув сильний стрес через побоювання за своє життя та здоров`я. Також у результаті ДТП істотно пошкоджено, а по суті знищено (оскільки ремонт визнаний недоцільним згідно зазначеного вище звіту), належний йому автомобіль. Для позивача це майно є цінним, на його придбання він тривалий час накопичував гроші, та внаслідок його знищення також потерпає від істотних негативних наслідків немайнового характеру. Окрім того, сама по собі відсутність автомобіля спричинила дуже істотні негативні наслідки у житті позивача. Так, він змушений користуватися більш повільним та менш комфортним громадським транспортом, від звичайних пересувань швидше стомлюється та відчуває дискомфорт, не може встигнути в усіх запланованих справах, через що порушилися зв`язки із оточуючими людьми, як ділового, так і особистого характеру. Також позивач стверджує, що користування громадським транспортом під час епідемії особливо небезпечного інфекційного захворювання COVID-19, оскільки вірогідність зараження вказаним захворюванням підвищується у громадському транспорті, піддавала ризику його здоров`я та змушувало побоюватися за стан як власного здоров`я, так і здоров`я близьких. Після початку повномасштабної війни проти України громадський транспорт у м. Києві не працював взагалі тривалий час, внаслідок чого, не маючи автомобіля, позивач взагалі був позбавлений можливості пересування у критичній ситуації. 
Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з ТОВ «Автосервіс» 345 645,40 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, 100 000,00 грн моральної шкоди, а також судові витрати (т. 1 а.с. 1-4).
Представник третьої особи ОСОБА_2 - адвокат Лисак М.Ю. подав письмові заперечення проти позову в яких не заперечуючи фактичних обставин ДТП 07.06.2021 року та вини ОСОБА_2 у її скоєнні зазначав, що відсутні докази щодо власника маршрутного автобуса «Атаман А-092», д.н.з. НОМЕР_1 , позивач не скористався правом на страхове відшкодування, висновок про вартість майна пошкодженого автомобіля, матеріального збитку, спричиненого ДТП в сумі 445 658, 40 грн. є неналежним доказом (т. 1 а.с. 64-73).
Представник ТОВ «Автосервіс» - адвокат Богун В.М. подав заперечення проти позову, зазначав, що позивач не довів належність відповідачу маршрутного автобуса «Атаман А-092», д.н.з. НОМЕР_1 , не довів де і на яку суму був застрахований транспортний засіб (автобус), звіт про обсяг завданої матеріальної шкоди вважав неналежним доказом, оскільки позивач не визнаний потерпілим в кримінальній справі то відсутні підстави відшкодування шкоди (т. 1 а.с. 141-145).
Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 02 липня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено (т. 1 а.с. 191-200).
Не погодившись з рішенням районного суду, 29 серпня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Володарський В.Л. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (т. 1 а.с. 204-207).
На обґрунтування апеляційної скарги зазначав, фактично єдиною причиною, за якої суд відмовив у задоволенні позову, у мотивувальній частині рішення фігурує те, що позивачем не надано доказів належності транспортного засобу відповідачеві. З цієї причини суд вважав відповідача неналежним, та застосував відповідні правові наслідки. Однак, не погоджувався з такою позицією суду.
Вказуючи на неналежність відповідача, суд мав би зазначити, хто, з його точки зору, є відповідачем належним. У оскаржуваному судовому рішенні відсутні такі вказівки.
У даній справі слід звернути увагу на те, що позивач, будучи особою, яка постраждала від ДТП, з самого початку був поставлений у вкрай несприятливе становище. Так, під час ДТП він отримав «лише» легкі тілесні ушкодження та матеріальну шкоду, а оскільки тілесні ушкодження середньої тяжкості отримала інша особа, внаслідок чого було відкрито кримінальне провадження за ч.1 ст.286 КК України, позивачеві було відмовлено у визнанні потерпілим. Внаслідок цього він був позбавлений можливості ознайомлення із матеріалами справи, а сторона обвинувачення відмовлялася надати необхідні відомості на адвокатський запит у його інтересах. Окрім того, не надали відповідної інформації органи прокуратури на запит суду, а відповідач надавати докази відмовився, що й зрозуміло, оскільки є заінтересованою особою.
Така ситуація виникла внаслідок хибного трактування ст.55 КПК України у кримінальному провадженні (яка ніяким чином не обмежує визнання потерпілим залежно від ступеню тяжкості спричиненої шкоди, та зобов`язує визнати потерпілим особу, якій внаслідок події злочину спричинено фізичну, майнову або моральну шкоду, незалежно від кваліфікації злочину). При цьому будь-якого іншого провадження, наприклад, про адміністративне правопорушення, у якому позивач міг би бути потерпілим, не існує та існувати не може.
Позивачем надано доказ того, що саме відповідач є особою, яка експлуатувала транспортний засіб. Оскільки в ухвалі про закриття кримінального провадження зазначено номер маршруту, на якому даний транспортний засіб працював, а згідно листа компетентного органу КМДА, саме відповідач експлуатував транспортні засоби на даному маршруті. Вказаній обставині та вказаному критерію суд не приділив уваги. Більше того, навіть, якби у справі містилися б реєстраційні документи на транспортний засіб, як видно з наведеної вище судової практики, навіть за мови належності його іншій особі, належним відповідачем мала б бути та юридична особа, яка його фактично експлуатувала.
У процесуальних документах, наданих відповідачем, не містилося заперечень проти самого факту експлуатації ним транспортного засобу на відповідному маршруті.
За таких умов судом невірно оцінено обставини справи, зроблено невірні висновки по справі, а також неправильно застосовано норми закону (а.с. 204-207).
Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 листопада 2025 року залучено на стадії апеляційного розгляду третю особу Акціонерне товариство «Страхова компанія «ІНГО»» (т. 2 а.с. 1).
Ухвалою Київського апеляційного суду від 05 лютого 2026 року залучено на стадії апеляційного розгляду третю особу ПрАТ «ІСУЗУ-АТАМАН УКРАЇНА» (т. 2 а.с. 26).
02 березня 2026 року представник третьої особи ПрАТ «ІСУЗУ-АТАМАН УКРАЇНА» - Коваленко В.М. подав письмові пояснення за змістом яких зазначив, що 12 квітня 2019 року між ТОВ «АВТОСЕРВІС» та ПрАТ «ІСУЗУ-АТАМАН УКРАЇНА» був укладений договір фінансового лізингу, за яким автобус «Атаман А-092», д.н.з. НОМЕР_1 був переданий та станом на 07 червня 2021 року перебував у тимчасовому володінні і користуванні Лізингоодержувача - ТОВ «АВТОСЕРВІС» (т. 2 а.с. 38-49).
04 березня 2026 року представник третьої особи ОСОБА_2 - адвокат Лисак М.Ю. подав письмові пояснення в яких заперечував проти задоволення скарги і просив її відхилити, оскаржуване рішення районного суду залишити без змін, справу розглянути за відсутності ОСОБА_2 та його представника (т. 2 а.с. 53-57).
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Володарський В.Л. підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити. 
Інші особи,які берутьучасть усправі досуду неприбули, прочас тамісце розгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. Відповідач ТОВ «Автосервіс» про розгляд справи апеляційним судом 20 листопада 2025 року, 05 лютого 2026 року, 05 березня 2026 року і 09 квітня 2026 року був сповіщений 08 жовтня 2025 року, 28 листопада 2025 року, 09 лютого 2026 року і 13 березня 2026 року повідомленнями до Електронного кабінету в ЄСІТС із забезпеченням технічної фіксації таких повідомлень. Про розгляд справи апеляційним судом 09 квітня 2026 року представник ТОВ «Автосервіс» - адвокат Богун В.М. був сповіщений 16 березня 2026 року повідомленням до Електронного кабінету в ЄСІТС із забезпеченням технічної фіксації такого повідомлення. Повідомлення третьої особи ОСОБА_2 повернулись із відмітками працівників пошти про відсутність адресата за зазначеною ним адресою, заяви про зміну адреси місця проживання (перебування) від вказаної особи до суду не надходили. Поряд з цим третя особа ОСОБА_2 про розгляд справи апеляційним судом був сповіщений повідомленням його представника - адвоката Лисак М.Ю. до Електронного кабінету в ЄСІТС із забезпеченням технічної фіксації таких повідомлень. Треті особи АТ «Страхова компанія «ІНГО»», її представник - адвокат Вілько Н.Г. та ПрАТ «ІСУЗУ-АТАМАН УКРАЇНИ» про розгляд справи апеляційним судом 09 квітня 2026 року були сповіщені, кожен окремо, 13 березня 2026 року повідомленнями до Електронного кабінету в ЄСІТС із забезпеченням технічної фіксації таких повідомлень (т. 1 а.с. 239-246 т. 2 а.с. 2, 11-14, 24-25, 27-32, 34-37, 67-87)
Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою. 
Відповідно до частини 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. 
Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 759/14068/19 (провадження № 61-8505св22).
Поряд з цим, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Мусієнко проти України», № 26976/06).
Зважаючи на вимоги п. 2 ч. 8 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як встановлено судом, 07.06.2021 року приблизно о 14 год. 25 хв. у м. Києві, на проїжджій частині перехрестя вулиці Наталії Ужвій, проспекту Правди та проспекту Свободи, що територіально відноситься до Подільського району міста Києва, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автобуса «Атаман A-092Н6», д.н.з. НОМЕР_1 , який рухався по маршруту № 180 (проспект Свободи - вул. Милославська в м. Києві) під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «KIA Optima», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , в результаті якої пасажир вказаного автобуса ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості (т. 1 а.с. 11-12).
За вказаним фактом дорожньо-транспортної пригоди 08.06.2021 року до Єдиного реєстру досудових внесено відомості за №12021100070001086 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 19.04.2023 року у справі №758/10480/22 встановлено, що вказана ДТП сталася з вини обвинуваченого ОСОБА_2 , однак цією ж ухвалою останнього звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 46 КК України у зв`язку з примиренням із потерпілим (т. 1 а.с. 11-12).
При цьому, 19.04.2023 року Подільським районним судом міста Києва постановлено ухвалу у справі № 758/10480/22, якою відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про залучення його в якості потерпілого в рамках вказаного кримінального провадження №12021100070001086 (т. 1 а.с. 10).
Відповідно до звіту № 89/66.05.23 про оцінку вартості матеріального збитку від 17.05.2023 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «KIA Optima», д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок ДТП, складає 445 658,40 грн. Ринкова вартість пошкодженого КТЗ КІА Optima д.н.з. НОМЕР_4 на дату оцінки складає 54 361,43 грн. (т. 1 а.с. 9, 13, 15-33).
Згідно з листом Департаменту транспортної інфраструктури КМДА, наданим на адвокатський запит № 1/09 від 04.09.2023, станом на 07 червня 2021 року, на підставі відповідного договору, право здійснювати перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування № 180 мало ТОВ «Автосервіс» (т. 1 а.с. 8).
Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2024 року за клопотанням представника позивача витребувано в Подільської окружної прокуратури м. Києва документи, отримані у ході досудового слідства, стосовно належності на момент ДТП транспортного засобу «Атаман А-092Н6», д.н.з. НОМЕР_5 , документи щодо правових підстав керуванням ним третьою особою ОСОБА_2 , документи щодо експлуатації транспортного засобу на автобусному маршруті, а також висновок судово-медичної експертизи щодо спричинених ОСОБА_1 тілесних ушкоджень. Витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «Автосервіс» (08363, Київська область, Бориспільський район, с. Сошників, вул. Іванова, буд. 3) документи стосовно належності на момент ДТП транспортного засобу «Атаман А-092Н6», д.н.з.  НОМЕР_5 , документи щодо правових підстав керуванням ним третьою особою  ОСОБА_2 , документи щодо експлуатації транспортного засобу на автобусному маршруті (т. 1 а.с. 159-160).
22 січня 2025 року заступник керівника Подільської окружної прокуратури м. Києва Колесникова О. повідомила, що в провадженні слідчого відділу Подільського УП ГУНП перебувало кримінальне провадження № 12021100070001086, ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 19.04.2023 року обвинуваченого звільнено від кримінальної відповідальності за ст. 46 КК України, під час досудового розслідування кримінального провадження № 12021100070001086 запитувані в ухвалі докази не отримувались, у зв`язку з чим їх надати не можливо (т. 1 а.с. 165).
20 березня 2025 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Автосервіс» - адвокат Богун В. повідомив про відсутність у відповідача витребуваних судом документів (т. 1 а.с. 173-174).
Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 листопада 2025 року за клопотанням представника позивача - адвоката Володарського В.Л. витребувано з Єдиного державного реєстру транспортних засобів відомості стосовно належності реєстраціїтранспортного засобу «Атаман А-092Н6», д.н.з. НОМЕР_5 (т. 2 а.с. 1).
За витягом з Єдиного державного реєстру транспортних засобів, станом на 12.04.2019 року, 28.05.2019 року, 17.03.2021 року та станом на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди 07 червня 2021 року, зареєстрованим власником транспортного засобу «Атаман А-092Н6», д.н.з. НОМЕР_5 зазначений ПрАТ «ІСУЗУ-АТАМАН УКРАЇНА» (код ЄДРПОУ-34539354, м. Київ, вул. Новокостянтинівська) (т. 2 а.с. 3-9).
За наявними у справі доказами поліс № АР1446232 станом на 07 червня 2021 року транспортний засіб «Атаман А-092Н6», д.н.з. НОМЕР_5 , VIN (номер кузова, шасі, рами) - НОМЕР_6 був застрахованим АТ «СК «ІНГО» (т. 2 а.с. 10).
12 квітня 2019 року між ТОВ «АВТОСЕРВІС» (Лізингоодержувач) та ПрАТ «ІСУЗУ-АТАМАН УКРАЇНА» (Лізингодавець) був укладений договір фінансового лізингу та Специфікація - Додаток № 1 до Договору фінансового лізингу № 3 від 12.04.2019 року, за якими автобус «Атаман А-092», д.н.з. НОМЕР_1 VIN (номер кузова, шасі, рами) - НОМЕР_6 був переданий Лізингоодержувачу - ТОВ «АВТОСЕРВІС» (т. 2 а.с. 38-44).
За пунктом 1.1. вказаного Договору від 12 квітня 2019 року, Сторони визначили, що після закінчення строку Договору, Лізингоодержувач набуває майно у власність, відповідно до п. 6.2 Договору (т. 2 а.с. 38-44).
За пунктами 2.1, 2.2 вказаного Договору, строк лізингу - 24 місяці, початком строку Лізингу вважається момент отримання Лізингоодержувачем Майна, яке підтверджує підписання Акту приймання-передачі предмету лізингу.
За положеннями п.5.11 вищевказаного Договору від 12 квітня 2019 року, з моменту підписання Сторонами Акту приймання-передачі Предмету лізингу, до Лізингоодержувача переходять усі ризики, пов`язані з користуванням та володінням Предметом лізингу (в тому числі ризики, пов`язані з відшкодуванням збитків та шкоди, завданої третім особам внаслідок користування Предметом лізингу).
За пунктом 6.2 вказаного Договору, Лізингоодержувач набуває право власності на майно після закінчення строку дії Договору за умови належного виконання усіх своїх зобов`язань за договором. Датою переходу права власності на предмет лізингу від Лізингодавця до Лізингоодержувача є дата підписання Сторонами Акта про перехід права власності. Акт про перехід права власності Предмета лізингу підписується Сторонами в день сплати останнього лізингового платежу згідно Графіку, який є викупною вартістю Предмета лізингу за умови сплати Лізингоодержувачем Лізингодавцю всіх платежів (у тому числі пені, штрафів, якщо такі будуть мати місце) відповідно до умов цього Договору (т. 2 а.с. 38-44). 
28 травня 2019 року між ТОВ «АВТОСЕРВІС» (Лізингоодержувач) та ПрАТ «ІСУЗУ-АТАМАН УКРАЇНА» (Лізингодавець) був укладений Додаток № 3 до Договору фінансового лізингу № 3 від 12.04.2019 року - Акт приймання-передачі предмету лізингу за якими у т.ч. автобус «Атаман А-092», д.н.з. НОМЕР_1 VIN (номер кузова, шасі, рами) - НОМЕР_6 бувпереданий Лізингоодержувачу - ТОВ «АВТОСЕРВІС» (т. 2 а.с. 37).
09 серпня 2021 року між ТОВ «АВТОСЕРВІС» (Лізингоодержувач) та ПрАТ «ІСУЗУ-АТАМАН УКРАЇНА» (Лізингодавець) був укладений Акт про повне виконання зобов`язань, перехід права власності на предмет лізингу за яким у т.ч. автобус «Атаман А-092», д.н.з. НОМЕР_1 VIN (номер кузова, шасі, рами) - НОМЕР_6 бувпереданий у власність Лізингоодержувачу - ТОВ «АВТОСЕРВІС» (т. 2 а.с. 36).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах (шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою).
Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Статтею 3 цього Закону встановлено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Статтею 6 Закону визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого).
Пунктом 9.1 статті 9 Закону визначено, що страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.
Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Положеннями пункту 36.1 статті 36 Закону встановлено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
За змістом пункту 36.2 статті 36 Закону страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.
Відповідно до приписів статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц сформовано висновок про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом випадках - МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).
Як неодноразово звертала увагу Велика Палата Верховного Суду (зокрема, у постановах від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц, від 03.10.2018 у справі №760/15471/15-ц), у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик.
Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Велика Палата Верховного Суду зауважила, що іншої норми яка б визначала особливості відповідальності осіб, які застрахували свою цивільну відповідальність, у главі 82 ЦК України немає. Тому частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.
Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним.
Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.
У разі, якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди.
Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Звертаючись до суду з позовними вимогами, позивач просив стягнути шкоду, задану внаслідок ДТП, яка відбулась 07.06.2021 року, посилаючись на те, що на момент ДТП винуватець ОСОБА_2 , керуючи автобусом «Атаман A-092», д.н.з. НОМЕР_1 , рухався за маршрутом №180 (проспект Свободи - вулиця Милославська), а згідно з листом Департаменту транспортної інфраструктури КМДА, наданим на адвокатський запит, право перевезення пасажирів за вказаним маршрутом було надано на підставі відповідного договору ТОВ «Автосервіс». Відтак, позивач вважав, що оскільки особою, яка здійснювала експлуатацію транспортного засобу, яким керував винуватець ДТП, є ТОВ «Автосервіс», то у відповідності до положень статей 1166, 1167, 1172, 1187, 1188 ЦК України саме це товариство є особою, відповідальною шкоду, спричинену внаслідок ДТП.
Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, посилався на те, що матеріали справи не містять доказів, відповідно до яких можливо було б об`єктивно встановити кому саме належить згаданий транспортний засіб «Атаман A-092», д.н.з. НОМЕР_1 . Разом з тим, позивачем не долучено жодного доказу, відповідно до якого можливо встановити у якій страховій компанії був застрахований транспортний засіб «Атаман А-092», д.н.з. НОМЕР_7 та на яку суму застрахована цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу.
Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що в матеріалах справи відсутній лист Департаменту транспортної інфраструктури КМДА та договір, на підставі якого ТОВ «Автосервіс» здійснювало перевезення пасажирів за маршрутом №180, на які вказує позивач у позовній заяві. Відсутні в матеріалах справи і будь-які інші докази, які б дали суду можливість встановити власника автобуса «Атаман А-092», д.н.з. НОМЕР_1 на момент вчинення ДТП, у тому числі відсутні докази, які б вказували на те, що права позивача порушені саме відповідачем. Відтак, позивачем не доведено правомірності його вимог до відповідача ТОВ «Автосервіс», а суду не надано доказів на підтвердження належності автобуса «Атаман А-092», д.н.з. НОМЕР_1 , яким на момент ДТП керував винуватець події ОСОБА_2 , саме відповідачу ТОВ «Автосервіс». Відтак, позов пред`явлено до неналежного відповідача.
Однак, колегія суддів не погодиласьз висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
З матеріалів справи вбачається, що 07.06.2021 року приблизно о 14 год. 25 хв. у м. Києві, на проїжджій частині перехрестя вулиці Наталії Ужвій, проспекту Правди та проспекту Свободи, що територіально відноситься до Подільського району міста Києва, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автобуса «Атаман A-092», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «KIA Optima», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , в результаті якої пасажир вказаного автобуса ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості.
В ухвалі Подільського районного суду м. Києва від 19 квітня 2023 року у справі № 758/20480/22 встановлено, що 07 червня 2021 року ОСОБА_2 , керуючи ТЗ «Атаман A-092», д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по маршруту №180 (проспект Свободи - вулиця Милославська).
З наявної в матеріалах справи відповіді на адвокатський запит Департаменту транспортної інфраструктури КМДА вбачається, що станом на 07 червня 2021 року на підставі відповідного договору, право здійснювати перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування № 180 мало ТОВ «АВТОСЕРВІС» (08363, Київська обл. Бориспільський р-н., с. Сошників, вул. Іванова буд. 3).
Судом апеляційної інстанції встановлено і вказане підтверджується належними доказами, що станом на день вчинення дорожньо-транспортної пригоди 07 червня 2021 року автобус «Атаман А-092», д.н.з. НОМЕР_1 VIN (номер кузова, шасі, рами) - НОМЕР_6 бувпереданий і перебував у законному володінні відповідача ТОВ «АВТОСЕРВІС», а 09 серпня 2021 року ТОВ «АВТОСЕРВІС» набуло права власності на вказаний автобус у зв`язку з повним належним виконання Договору фінансового лізингу від 12 квітня 2019 року (т. 2 а.с. 36-44).
Ухвалами Подільського районного суду м. Києва від 14 березня 2024 року та від 22 жовтня 2024 року витребувано у Подільської окружної прокуратури м. Києва та ТОВ «Автосервіс» документи щодо належності транспортного засобу та правових підстав керування ним з боку водія ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 121-122, 159-160).
За повідомленням керівника Подільської окружної прокуратури м. Києва запитувані ухвалою суду докази під час досудового розслідування кримінальної справи № 12021100070001086 не отримувались і надати їх неможливо (т. 1 а.с. 165). 
При цьому, представник відповідача ТОВ «Автосервіс» - адвокат Богун В.М. зазначав, що запитувані судом документи (докази) щодо належності транспортного засобу та правових підстав керування ним з боку ОСОБА_2 , у зв`язку з початком збройної агресії проти України, документи, особові справи працівників та інша господарська документація підприємства постійно переміщувалась з різних адміністративних будівель і вказані документи наразі виявлені не були та надати їх не є можливим (т. 1 а.с. 173-174).
У письмових поясненнях - запереченнях проти позову представник відповідача ТОВ «Автосервіс» - адвокат Богун В.М. та представник третьої особи ОСОБА_2 - адвокат Лисак М.Ю. не заперечували і не спростовували перебування водія маршрутного автобуса «Атаман А-092», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 у трудових (цивільно-правових, договірних тощо) правовідносинах з ТОВ «Автосервіс» який був законним володільцем вказаного транспортного засобу станом на час скоєння ДТП 07.06.2021 року та з 09 серпня 2021 року набув право власності на вказаний автобус. (т. 1 а.с. 64-73, 141-145, 173-174).
Однак, ТОВ «АВТОСЕРВІС» не спростовано та не надано відповідних доказів на спростування вказаного.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що на сторону відповідача покладено обов`язок спростовувати обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, якщо останній не визнає.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає доведеним, що станом на момент ДТП 07 червня 2021 року ТОВ «АВТОСЕРВІС» було законним володільцем, а з 09 серпня 2021 року набув право власності ТЗ «Атаман A-092», д.н.з. НОМЕР_1 VIN (номер кузова, шасі, рами) - НОМЕР_6 . З огляду на вищевказане, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ТОВ «АВТОСЕРВІС» є належним відповідачем у цій справі. 
Позивач зазначав, що йому було завдано матеріальної шкоди внаслідок ДТП, яка мала місце 07.06.2021, яка вразилась у пошкодженні належного йому автомобіля «KIA Optima», д.н.з. НОМЕР_3 , на підтвердження чого було надано звіт № 89/66.05.23 від 17.05.2023 вартість матеріального збитку, завданого власнику вказаного транспортного засобу внаслідок ДТП, складає 445 658,40 грн. З цим же звітом, ринкова вартість КТЗ до пошкодження - 445658, 40 грн., коефіцієнт фізичного зносу - 0,5253, вартість відновлювального ремонту складає 703 380,42 грн., вартість залишків пошкодженого автомобіля позивача після ДТП складає 54 361.43 грн., тобто автомобіль вважається фізично знищеним (т. 1 а.с. 15-33) 
Позивач стверджував, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Атаман А-092», д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована в АТ «Страхова компанія «ІНГО»», із лімітом відповідальності страховика у розмірі 100 000,00 грн. 
Так, протокольною ухвалою Київського апеляційного суду від 05 березня 2026 року витребувано у третьої особи АТ «СК «ІНГО» відомості щодо умов договору страхування за полісом АР1446232 стосовно транспортного засобу «Атаман А-092», д.н.з. НОМЕР_1 , та розмір виплаченого страхового відшкодування (т. 2 а.с. 66).
06 квітня 2026 року на виконання вказаної протокольної ухвали від 05 березня 2026 року до Київського апеляційного суду надійшли письмові пояснення від представника АТ «СК «ІНГО» - Вілько Н.Г., в яких остання зазначила, що 24.05.2021 року між АТ «СК «ІНГО» та ТОВ «Автосервіс» був укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/1446232. За договором була застрахована цивільна відповідальність ТОВ «Автосервіс» та за договором було забезпечено транспортний засіб «ATAMAN А-092», д/н НОМЕР_5 . Строк дії договору - з 28.05.2021 року по 27.11.2021 року. Страхова премія за договором (страховий платіж) - 1 814,00 гривень. Франшиза - 0 гривень. Ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну - 130 000,00 гривень. Ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю - 260 000.00 гривень. 07 червня 2021 року мала місце ДТП, за участю забезпеченого транспортного засобу «ATAMAN А-092», д/н НОМЕР_5 , тому 15 квітня 2024 року АТ «СК «ІНГО» сплатило страхове відшкодування у сумі 130 000,00 гривень, отримувачем страхового відшкодування є ОСОБА_1 (т. 2 а.с. 84-86). 
З огляду на положення ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції задовольнив клопотання представника апелянта і прийняв до уваги отримані апеляційним судом докази, зважаючи на те, що відповідні клопотання заявлялись в суді першої інстанції представником ОСОБА_1 - адвокатом Володарським В.Л. та частково були задоволені ухвалами Подільського районного суду м. Києва від 14 березня 2024 року та від 22 жовтня 2024 року із витребуванням доказів щодо належності транспортного засобу та правових підстав керування ним з боку водія ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 4-6, 119, 121-122, 159-160).
Відтак, враховуючи викладене, встановленим є факт укладення 24.05.2021 року договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/1446232 між АТ «СК «ІНГО» та ТОВ «Автосервіс», за яким було забезпечено транспортний засіб «ATAMAN А-092», д/н НОМЕР_5 , строк дії договору по 27.11.2021 року, з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну - 130 000,00 гривень. 
При цьому, підтверджено та не заперечується сторонами у справі, що 15 квітня 2024 року АТ «СК «ІНГО» сплатило ОСОБА_1 страхове відшкодування у сумі 130 000,00 грн. за наслідками ДТП, яка мала 07 червня 2021 року, за участю забезпеченого транспортного засобу «ATAMAN А-092», д/н НОМЕР_8 .
Відповідно до звіту № 89/66.05.23 про оцінку вартості матеріального збитку від 17.05.2023 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «KIA Optima», д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок ДТП, складає 445 658,40 грн. Ринкова вартість залишків пошкодженого КТЗ КІА Optima д.н.з. НОМЕР_4 після пошкодження на дату оцінки складає 54 361,43 грн. (т. 1 а.с. 9, 13, 15-33).
Відповідачем не спростовано вказаного звіту та не заявлялось клопотання про проведення у справі експертизи з метою визначення вартості матеріального збитку КТЗ КІА Optima д.н.з. НОМЕР_4 . 
Таким чином, оскільки ОСОБА_1 звертався до АТ «СК «ІНГО» та отримав страхове відшкодування у розмірі 130 000 грн., колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення різниці матеріального збитку між страховою виплатою (130 000 грн.) та матеріальним збитком (445 658,40 грн.).
Крім того, суд апеляційної інстанції враховує, що автомобіль є фізично знищений, а відтак, необхідно зменшити розмір матеріального збитку на 54 361,43 грн. - вартість залишків пошкодженого транспортного засобу внаслідок його фактичного знищення.
Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 261 296,97 грн. (445 658,40 грн. - 130 000 грн. - 54 361,43 грн.) матеріального збитку, завданого внаслідок ДТП, яка мала місце 07 червня 2021 року.

Щодо моральної шкоди.

Згідно ч.ч. 2-4 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 761/14285/16-ц, участь у ДТП, пошкодження майна безумовно негативно вплинуло на моральний стан позивача та призвело до моральних страждань.
Згідно з практикою ЄСПЛ, порушення прав людини вже саме по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справа "Науменко проти України").
Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.
Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач просив також стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 100 000 грн., посилаючись на те, що під час ДТП він отримав тілесні ушкодження, які потягли фізичні страждання та необхідність лікування. Окрім того, під час ДТП він відчув сильний стрес через побоювання за своє життя та здоров`я. Також, у результаті ДТП істотно пошкоджено, а по суті знищено (оскільки ремонт визнаний недоцільним згідно зазначеного вище звіту), належний йому автомобіль. Для позивача це майно є цінним, на його придбання він тривалий час накопичував гроші, та внаслідок його знищення також потерпає від істотних негативних наслідків немайнового характеру. Окрім того, сама по собі відсутність автомобіля спричинила дуже істотні негативні наслідки у житті позивача. Так, він змушений користуватися більш повільним та менш комфортним громадським транспортом, від звичайних пересувань швидше стомлюється та відчуває дискомфорт, не може встигнути в усіх запланованих справах, через що порушилися зв`язки із оточуючими людьми, як ділового, так і особистого характеру. Також позивач стверджує, що користування громадським транспортом під час епідемії особливо небезпечного інфекційного захворювання COVID-19, оскільки вірогідність зараження вказаним захворюванням підвищується у громадському транспорті, піддавала ризику його здоров`я та змушувало побоюватися за стан як власного здоров`я, так і здоров`я близьких. Після початку повномасштабної війни проти України громадський транспорт у м. Києві не працював взагалі тривалий час, внаслідок чого, не маючи автомобіля, позивач взагалі був позбавлений можливості пересування у критичній ситуації.
Метою відшкодування моральної шкоди є компенсація у грошовому виразі потерпілій особі завданих їй фізичних чи душевних страждань, яких особа зазнала внаслідок порушення її прав, і що пошкодження майна прямо віднесено п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України до однієї з можливих причин душевних страждань його власника.
Беручи до уваги, що належний позивачу автомобіль внаслідок дорожньо-транспортної пригоди вважається фактично знищеним, позивач внаслідок пригоди зазнав стресового стану і моральних переживань що негативно вплинуло на його моральний та емоційний стан, а також, враховуючи, що з метою захисту своїх прав він був змушений витрачати власні зусилля та час, звертаючись до відповідача, страхової та до суду за відновленням порушених прав, колегія суддів приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 20 000 грн. моральної шкоди.

Щодо судового збору.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про часткове задоволення позовних вимог.
При цьому, на підставі п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивача було звільнено за подачу позовної заяви.
Відтак, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 2 812,91 грн. (63,12 % задоволених позовних вимог) за розгляд справи судом першої інстанції.
Крім того, судом апеляційної інстанції було звільнено позивача від сплати судового збору за вимоги апеляційної скарги щодо матеріального збитку на підставі п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».
Відтак, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 3 919,09 грн. (75,59 % задоволених позовних вимог матеріального збитку) за розгляд справи судом апеляційної інстанції.
Разом з тим, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1610,40 грн. за вимоги апеляційної скарги щодо моральної шкоди (а.с. 234).
Відтак, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 322,08 грн. (20 % задоволених позовних вимог щодо моральної шкоди) за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Подільського районного суду міста Києва від 02 липня 2025 року - скасувати, ухвалити нове судове рішення.
Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автосервіс», треті особи ОСОБА_2 , Акціонерне товариство «Страхова компанія «ІНГО»», Приватне акціонерне товариство «ІСУЗУ-АТАМАН УКРАЇНА» про відшкодування шкоди - задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Автосервіс» (код ЄДРПОУ - 30497614) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_9 ) 261 296,97 грн. матеріальної шкоди, 20 000 грн. грошової компенсації моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. 
В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Автосервіс» (код ЄДРПОУ - 30497614) на користь держави судовий збір у розмірі 2 812,91 грн. за розгляд справи судом першої інстанції.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Автосервіс» (код ЄДРПОУ - 30497614) на користь держави судовий збір у розмірі 3 919,09 грн. за розгляд справи судом апеляційної інстанції щодо розгляду вимог апеляційної скарги про стягнення матеріального збитку.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Автосервіс» (код ЄДРПОУ - 30497614) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_9 ) судовий збір у розмірі 322,08 грн. за розгляд справи судом апеляційної інстанції щодо розгляду вимог апеляційної скарги про стягнення моральної шкоди.
Постанова набирає законної сили негайно з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 10 квітня 2026 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

Є.П. Євграфова

В.В. Саліхов